Справа № 592/17397/23 
Номер провадження 22-з/816/38/26

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 лютого 2026 року 	м.Суми	

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача): Петен Я.Л.,
суддів: Собини О.І., Замченко А.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЛОТОС-39» про ухвалення додаткової постанови
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: державний реєстратор Виконавчого комітету Сумської міської ради Швайкус Лілія Вікторівна, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЛОТОС-39» про визнання протиправним та скасування рішення Сумської міської ради та скасування державної реєстрації іншого речового права,

в с т а н о в и в:

Постановою Сумського апеляційного суду від 05 лютого 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 листопада 2025 року - без змін.
09 лютого 2026 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЛОТОС-39» (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору) подало до Сумського апеляційного суду заяву про стягнення судових витрат, в якій просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь судові витрати за надану професійну правничу допомогу у розмірі 22900 грн.
16 лютого 2026 року представником позивача, ОСОБА_1 , адвокатом Ющенком А.Ю., подане клопотання, в якому останній просить зменшити розмір судових витрат на правничу допомогу, заявлений представником ОСББ «ЛОТОС-39», вважаючи його необґрунтованим та завищеним для даної категорії справ. 
Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ЛОТОС-39», на підтвердження розміру понесених в суді апеляційної інстанції витрат на професійну правничу допомогу, було надано:
- договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №1980-Р/24 від 03 січня 2024 року, укладеного між адвокатом Рижовим С.Є. та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ЛОТОС-39» (а.с. 154-155);
- додаток №1 від 08 січня 2026 року до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №1980-Р/24 від 03 січня 2024 року, за яким у зв`язку з подачею позивачем апеляційної скарги на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 листопада 2025 року у справі № 592/17397/23, виникла необхідність у продовженні дії договору в частині представництва інтересів клієнта в Сумському апеляційному суді. Сторони узгодили такий розмір гонорару адвоката: складання процесуальних документів – 20000 грн; представництво прав та законних інтересів клієнта в кожному судовому засіданні за годину роботи, починаючи з часу призначення справи до розгляду в судовому засіданні до фактичного закінчення судового засідання – 2000 грн; вразі відкладення розгляду справи без проведення судом судового засідання, вартість послуг складає 1000 грн (а.с. 233);
- акт №2 приймання-передачі наданих послуг адвокатом до договору №1980-Р/24 від 03 січня 2024 року про надання професійної правничої (правової) допомоги, складений 06 лютого 2026 року, відповідно до якого адвокат виконав умови додатку №1 до договору на суму 22900 грн, а клієнт сплатив за надані послуги 22900 грн (а.с. 233, на звороті);
- квитанції від 08 січня 2026 року та від 06 лютого 2026 року про отримання адвокатом Рижовим С.Є. від ОСББ «ЛОТОС-39» грошових коштів в сумі 22900 грн 00 коп. (а.с. 234). 
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України). 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, потрібних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта-шоста статті 137 ЦПК України).
Як передбачено частинами 2, 3, 8, 12 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.
Отже ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 червня 2024 року № 686/5757/23 виснувала, що у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.
У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року № 755/9215/15-ц та постанові від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 січня 2026 року у справі № 681/947/24 та інших постановах.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року заява № 19336/04, § 268)).
На переконання колегії суддів, понесені третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 22900 грн 00 коп. не відповідають характеру спірних правовідносин, складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часу, витраченому адвокатом на виконання робіт, значенню справи для сторін. Зокрема заявлений розмір витрат на правничу допомогу (20 000 грн) за підготовку одного клопотання про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді та відзиву на апеляційну скаргу, зміст якого частково дублює зміст інших поданих позивачем процесуальних документів у цій справі в суді першої інстанції, за підготовку яких суд першої інстанції стягнув з позивача на користь третьої особи, ОСББ «ЛОТОС-39», відповідне відшкодування, є необґрунтовано завищеним. Також колегія суддів вважає явно завищеними витрати (2900 грн) за участь представника третьої особи в одному судовому засіданні суду апеляційної інстанції, в якому він підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу. 
З урахуванням критеріїв розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь ОСББ «ЛОТОС-39» належить стягнути 3000 грн 00 коп. понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. 
Керуючись ст. 270 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЛОТОС-39» 3 000 гривень 00 копійок судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції. 
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий (суддя-доповідач): Я.Л. Петен

Судді : О.І. Собина

А.О. Замченко