Справа № 298/1401/25 
Номер провадження 2/298/349/25

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року с-ще Великий Березний 
Великоберезнянський районний суд Закарпатської області у складі:

судді Зизич В.В.,

секретарі судового засідання Келешовчак І.І., Хомин Л.Р., Мельник В.В.,

номер справи 298/1401/25

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Перечинської міської ради Ужгородського району Закарпатської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Великий Березний в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Никитюк Н.О., до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Перечинської міської ради Ужгородського району Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав,

за участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Никитюк Н.О., представника органу опіки та піклування Перечинської міської ради Ужгородського району Закарпатської області - головного спеціаліста служби в справах дітей Перечинської міської ради Ужгородського району Закарпатської області Бобай О.П.,

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Никитюк Н.О., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей Перечинської міської ради Ужгородського району Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 перебував з відповідачкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у шлюбі, зареєстрованому виконкомом Лютянської сільської Великоберезнянського району Закарпатської області, актовий запис №6. Від шлюбу у сторін народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 07.04.2017 у справі №304/161/17 шлюб між сторонами розірвано, місце проживання неповнолітнього сина подружжя – ОСОБА_3 , визначено разом із батьком з мотивів відсутності належної уваги та турботи матері ОСОБА_2 щодо сина. 
Посилається, що судовим наказом Перечинського районного суду Закарпатської області від 29.11.2023 за №304/2623/23 постановлено стягувати з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 23 листопада 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказаний судовий наказ перебуває на примусовому виконанні у Великоберезнянському відділі державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області в межах виконавчого провадження №73528890. Заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 01.10.2025 складає 83 717,10 грн, сплачено 0,00 (нуль) грн. 
Стверджує, що впродовж тривалого періоду часу позивач самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина, водночас відповідачка вже більше дев`яти років життям неповнолітнього сина не цікавиться, з дитиною не спілкується, не запрошує дитину до себе та не приїжджає до дитини, будь-яких кошів на утримання дитини не надає, жодної участі у вихованні дитини не бере.
Вказується, що рішенням виконавчого комітету Перечинської міської ради Ужгородського району Закарпатської області від 26.09.2024 за №201 затверджено висновок органу опіки та піклування Перечинської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав матері відносно дитини. Орган опіки та піклування вважав за необхідне позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Наголошується, що отриманими на адвокатські запити відповідями з навчального закладу, з медичної установи підтверджуються обставини, що відповідачка за період навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у ліцеї імені Героїв 68-го батальйону Перечинської міської ради навчанням сина не цікавилася, не контролювала відвідування сином школи, на батьківських зборах не була присутня, із класним керівником та учителями-предметниками не контактувала, матеріально сина не підтримувала, натомість це все виконував позивач. Також батько здійснював супровід неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час огляду сімейним лікарем, надавав згоду на лікування та проведення медичних досліджень неповнолітнього, декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу для неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладена батьком, особою, зазначеною у декларації як законний представник пацієнта ОСОБА_3 , та контактною особою для екстреного повідомлення, є батько – ОСОБА_1 . 
Згідно характеристики на здобувача освіти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наданої комунальним закладом «Перечинський професійний ліцей» Закарпатської обласної ради, останній виключно позитивно характеризується. 
Підставою для звернення позивача до суду з позовом є винне, свідоме ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини ОСОБА_3 , яке проявляється у тому, що вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. З урахуванням принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, винне, свідоме ухилення батька, матері від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яке носить систематичний та постійний характер, є підставою для позбавлення таких батька, матері батьківських прав щодо дитини.
Посилаючись на наведені обставини, позивач просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У строк, установлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачка відзив на позовну заяву не надала.

Відповідачка, в силу вимог ст.ст.128, 130 ЦПК України, будучи повідомленою про дату, час та місце проведення судового розгляду, в судове засідання повторно не з`явилася, відзиву на позов не подала, про причини неявки суд не повідомила, жодних заяв від неї не надходило.

Судові повістки про виклик в судові засідання, які були неодноразово надіслані відповідачці ОСОБА_2 за місцем її реєстрації відповідачки, повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Під час розгляду справи по суті позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю та просив позбавити відповідачку батьківських прав відносно їхнього спільного сина ОСОБА_3 . Повідомив, що після розірвання шлюбу відповідачка виїхала за кордон, де проживає уже тривалий період часу. З сином не спілкується, не цікавиться його життям, жодних зв`язків не підтримують, ухиляється від виконання покладених на неї законодавством батьківських обов`язків, матеріально сину не допомагає. Він же в свою чергу самостійно виховує сина, турбується про нього, забезпечує всім необхідним. Ствердив, що з відповідачкою не спілкується, не підтримує зв`язку, де вона може перебувати не знає. 

Представник позивача - адвокат Никитюк Н.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Наголосила, що наявні достатні підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, про що позивачем надано відповідні докази, в тому числі такі обставини підтвердили свідки. 

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування Перечинської міської ради Ужгородського району Закарпатської області - головний спеціаліст служби в справах дітей Перечинської міської ради Ужгородського району Закарпатської області Бобай О.П. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги і наданий висновок органу опіки та піклування. Зауважила на тому, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав. При цьому, зазначила, що відповідачка та сім"я в поле зору служби у справах дітей не потрапляли. 

Процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2025 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 31 грудня 2025 року замінено у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, службу у справах дітей Перечинської міської ради Ужгородського району Закарпатської області на належну та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Перечинської міської ради Ужгородського району Закарпатської області, зобов`язано орган опіки та піклування Перечинської міської ради Ужгородського району Закарпатської області надати затверджений висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , щодо її дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Викликано в судове засідання свідків, постановлено про приєднання до матеріалів справи доказів, про заслуховування думки неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з приводу заявлених вимог в присутності психолога. Закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази на підставі яких встановлені відповідні обставини

Позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 з 03.08.2009 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 07.04.2017, що набрало законної сили 07.04.2017. Зазначеним рішенням дитину, а саме сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишено проживати при батькові ОСОБА_1 . 

Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області 22.12.2009, судом встановлено, що у сторін по справі ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 , про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за №114.

Позивач ОСОБА_1 є зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 , син ОСОБА_3 є зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 , вказані обставини підтверджуються паспортом громадянина України серія НОМЕР_2 , витягом з реєстру територіальної громади №2025/008955160.

Позивач ОСОБА_1 працює апаратником піролізу на ТДВ "Перечинський ЛХК", що підтверджується довідкою, виданою генеральним директором підприємства від 17.11.2025 №412.

Згідно судового наказу Перечинського районного суду Закарпатської області від 29.11.2023 у справі №304/2623/23 постановлено стягувати з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 23 листопада 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. 

Відповідно до листа №13970 від 17.10.2025 та довідки №13969 від 14.10.2025 Великоберезнянського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області та розрахунку заборгованості по аліментах згідно судового наказу №304/2623/23 в межах виконавчого провадження №73528890 заборгованість ОСОБА_2 станом на 01.10.2025 становить 83717,10 грн., за період з 23.11.2023 по 30.09.2025 відповідачкою не сплачено коштів на сплату аліментів.

З листів ліцею імені Героїв 68-го батальйону Перечинської міської ради від 06.10.2025 №01-31/136, слідує, що відповідачка ОСОБА_2 за період навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у закладі навчанням сина не цікавилася, не контролювала відвідування сином школи, на батьківських зборах не була присутня, із класним керівником та учителями- предметниками не контактувала, матеріально сина не підтримувала, водночас всі ці обов`язки виконував батько ОСОБА_1 . 

З характеристики ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , випускника ліцею імені Героїв 68-го батальйону Перечинської міської ради, судом встановлено, що дитина з першого класу навчається у ліцеї, де зарекомендувала себе виключно позитивно. Також ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як здобувач освіти, позитивно характеризується за місцем навчання у комунальному закладі «Перечинський професійний ліцей», що підтверджується характеристикою від 09.10.2025.

За даними КНП «Перечинський центр первинної медико-санітарної допомоги», викладеними у листі №24 від 09.10.2025, слідує, що супровід неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час оглядів сімейним лікарем здійснював батько ОСОБА_1 , який також надавав згоду на лікування та проведення медичних досліджень неповнолітнього, уклав декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу для неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та є особою, зазначеною у декларації як законний представник пацієнта ОСОБА_3 , та контактною особою для екстреного повідомлення. 

Органом опіки та піклування Перечинської міської ради Ужгородського району Закарпатської області прийнято висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який затверджено рішенням виконавчого комітету Перечинської міської ради Закарпатської області від 10.02.2026 за №13.

Під час судового розгляду судом було заслухано неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за участі практичного психолога комунального закладу «Перечинський професійний ліцей» ОСОБА_4 . Неповнолітній ОСОБА_3 повідомив суду про те, що має повних 16 років, проживає разом з батьком з 6 років, навчається у комунальному закладі «Перечинський професійний ліцей». Батько повністю займається його вихованням і він радий, що живе з батьком, маму не пам`ятає, вона виїхала за кордон, з нею він не спілкується і не хоче спілкуватися. Ставлення дитини відносно позбавлення матері батьківських прав позитивне, оскільки він має намір виїхати за кордон на подальше навчання, а для цього потрібен дозвіл матері, вона його не дасть, так як вони навіть не знають, де мама перебуває. Повідомив, що одного разу був свідком телефонної розмови його бабусі з матір"ю, під час розмови він почув, як мати з"ясовувала, чому заблокували її банківські картки, бабуся питала маму чи не хоче вона поспілкуватись з сином, на що вона заперечила. Зазначив, що батько був не проти, щоб він з мамою спілкувався, щоб вона запрошувала в гості, але вона це не робила.

Допитана в ході судового розгляду свідок ОСОБА_5 , яка є першою сусідкою позивача ОСОБА_1 , з дитинства його знає, суду дала показання про те, що допоки дитині було 8-9 років сторони проживали разом, потім після розлучення відповідачка ще місяць-два з`являлась (приходила), а потім перестала приходити. Завжди дитина була з татом, а коли батько був на роботі, то з бабусею, бабуся допомагала позивачу виховувати сина, у батька з сином дуже близькі відносини. Зазначила, що допоки сторони жили разом мама доглядала та займалася сином, що сталось в подальшому не знає. Свідок не бачила, щоб позивач перешкоджав відповідачці спілкуватись з сином. Разом з цим, свідок впізнала на скріншотах зі сторінки ОСОБА_6 , наданих стороною позивача, відповідачку ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_7 , яка є сусідкою позивача ОСОБА_1 , в ході допиту у судовому засіданні повідомила, що допоки дитині ще було 3 роки відповідачка займалась дитиною, її вихованням, водила в садочок, а потім знайшла собі якогось чоловіка, пішла з ним на квартиру, і всі обов`язки по вихованню сина виконував тато, згодом ближче до школи відповідачка взагалі залишила сім"ю і позивач займався повністю дитиною, в школу водив сина, всюди вони двоє були. Повідомила, що відповідачка виїхала кудись на заробітки. Загалом свідок охарактеризувала відповідачку, як матір, з негативної сторони, остання любила випити, палити, аморальний спосіб життя вела, могла не прийти додому ночувати, заводила собі чоловіків, а позивач натомість є нормальний, серйозний, дитина була з ним, також з позивачем живе бабуся, але вона хворіє, потребує догляду, допоки фізично могла, то бабуся також допомагала доглядати дитину. Разом з цим, свідок впізнала на скріншотах зі сторінки ОСОБА_6 , наданих стороною позивача, відповідачку ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_8 , яка є першою сусідкою позивача ОСОБА_1 , в ході допиту у судовому засіданні повідомила, що відповідачку вже не бачила близько 10 років, не знає чому вона не займається дитиною. Ствердила, що позивач постійно самостійно займається сином, утримує його матеріально, займається його навчанням, вихованням, у них дуже близькі відносини. Разом з цим, свідок впізнала на скріншотах зі сторінки ОСОБА_6 , наданих стороною позивача, відповідачку ОСОБА_2 .

Зміст спірних правовідносин

Спірні відносини виникли з приводу ухилення відповідачки від обов`язку по вихованню своєї дитини ОСОБА_3 .

Застосовані норми права

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенція про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Положеннями ч. 7 ст. 7 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з ч. 1 ст.152 СК Україниправо дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною четвертою статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2ч. 1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Згідно зіст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. 

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Вказані правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 462/4705/19.

Таким чином, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22.

Також Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 28 лютого 2024 рокуу справі №303/4697/22, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22 та інші).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ч. 4 ст.10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (рішення від 18 грудня 2008 року у справі за заявою «Saviny v. Ukraine», № 39948/06, § 50).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Мотиви та висновки суду

Заслухавши пояснення учасників, показання свідків, думку дитини, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Досліджені судом докази дійсно підтверджують обставини проживання неповнолітнього сина сторін по справі ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 , місце проживання якого з ним було визначено рішенням суду від 07.04.2017, утримання батьком дитини та виконання ним батьківських обов`язків щодо неї, а також окреме від останніх проживання матері ОСОБА_2 . Такі докази дають суду підстави вважати, що відповідачка у певній мірі дійсно не виконує свої батьківські обов`язки щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Водночас позивачем не доведено, що поведінка відповідачки відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї, а також те, що факти ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків мають абсолютний та незворотній характер.

Судом не встановлено таких обставин, які б на даний час беззаперечно свідчили про неможливість перегляду ОСОБА_2 своїх життєвих цінностей, зміни ставлення до покладених на неї обов`язків по вихованню дитини, відновлення необхідних зв`язків з нею, що є необхідним для неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Наведені позивачем факти в обґрунтування заявленого позову без наведення дійсних причин тих чи інших дій чи бездіяльності, вчинених відповідачкою по її ухиленню від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, на думку суду, не підтверджують свідоме ухилення матері від виконання обов`язків по вихованню дитини, так як із них не прослідковується усвідомлений намір відповідачки допускати таку бездіяльність чи певні дії по відношенню до дитини із метою припинення виконання нею батьківських обов`язків.

Відсутність спілкування відповідачки із дитиною, на думку суду негативно впливало на стан виховання спільної дитини сторін, збільшувало навантаження на позивача у даній справі по самостійному вихованню та утримання дитини, проте ця обставина не може розглядатися судом в якості фактичного підтвердження ухилення матері від виховання дитини.

Під час розгляду даної справи суду достовірно не вдалося з`ясувати дійсні причини вищезазначеної бездіяльності та установлених недостатніх дій відповідачки по невиконанню нею її батьківських обов`язків через нез`ясування певних відомостей від самої ОСОБА_2 , а отримані відомості від сторони позивача та представника органу опіки та піклування, наявні у справі письмові докази не містили усіх необхідних даних.

Суд наголошує, що втручання держави у сімейне життя шляхом позбавлення батьківських прав має бути виправданим наявністю гострої соціальної необхідності. У цій справі така необхідність відсутня з огляду на те, що дитина проживає в безпечному середовищі разом із батьком, який забезпечує її всім необхідним. Відсутність матері у житті дитини, хоч і є негативним фактором, однак на цьому етапі не створює безпосередньої загрози життю чи здоров`ю неповнолітньої, яка б вимагала негайного розриву сімейних зв`язків без спроби їх збереження.

Гостра соціальна необхідність у позбавленні батьківських прав виникає тоді, коли подальше збереження батьківських прав суперечить інтересам дитини настільки, що завдає їй реальної шкоди. У цій справі поведінка матері характеризується пасивною бездіяльністю та самоусуненням, а не активними шкідливими діями по відношенню до дитини (насильство, жорстоке поводження, втягнення у злочинну діяльність тощо). За таких обставин, застосування крайнього заходу впливу є непропорційним до характеру порушення, оскільки потенціал для виправлення поведінки відповідачки ще не вичерпано.

Відповідно до ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 15 листопада 2023 року в справі № 932/2483/21, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 07 лютого 2022 року в справі № 759/3554/20, від 26 липня 2021 року в справі № 638/15336/18).

Суд в розрізі встановлених обставин даної справи не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування від 10.02.2026, оскільки він має рекомендаційний характер та такий висновок має бути оцінений у сукупності з іншими доказами і сам по собі не є правовою підставою для застосування до матері такої крайньої міри відповідальності, як позбавлення батьківських прав.

Судом зауважується, що наданий висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим, носить формальний характер з наведенням (цитуванням) лише змісту отриманих з відповідних установ відповідей, з поданого висновку суд не може встановити перелік заходів органу опіки та піклування, які проводились з сім`єю, хоча проведення таких заходів є прямим обов`язком органу опіки та піклування, покладеного на нього ст. 19 СК України, відсутні відомості щодо того, чи була відповідачка ОСОБА_2 повідомлена про факт розгляду питання щодо неї, чи з"ясовувались органом опіки та піклування обставини щодо причин самоусунення відповідачки від виконання батьківських обов"язків, висновок не містить обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, не містить обґрунтованого посилання на те, що позбавлення батьківських прав відповідатиме інтересам неповнолітньої дитини.

Позивачем не доведено та не надано суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до сина батьківських прав.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

У справі відсутні докази застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо умисного, свідомого невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Матеріали справи не містять даних, що до відповідачки раніше вживались заходи реагування щодо неналежної її участі у вихованні та утриманні дитини, натомість представник органу опіки та піклування Перечинської міської ради ствердила, що відповідачка та сім`я в полі зору служби у справах дітей не була.

Суд переконаний, що позбавлення батьківських прав відповідачки стосовно її неповнолітньої дитини не буде сприяти захисту інтересів останньої, як і не буде стимулювати відповідачку до належного виконання своїх обов`язків.

Суд критично оцінює наведені позивачем доводи як безумовну підставу для позбавлення батьківських прав, так як розірвання сімейних зв`язків є невиправданим без попередньої спроби корекції поведінки матері.

Оскільки під час судового розгляду встановлені певні прояви неналежного виконання відповідачкою батьківських обов`язків, яких у своїй сукупності недостатньо для позбавлення цієї особи батьківських прав відносно її дитини, що є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, суд уважає за необхідне з метою подальшої зміни ставлення матері до своєї дитини попередити ОСОБА_2 про необхідність зміни свого ставлення до обов`язку по вихованню дитини ОСОБА_3 та покласти на орган опіки та піклування Перечинської міської ради Закарпатської області контроль за виконанням відповідачкою своїх батьківських обов`язків.

На думку суду, таке рішення буде в інтересах дитини, адже позбавлення матері на будь-який зв`язок з дитиною, а останньої - права на материнське піклування та виховання, є крайнім, тобто останнім зі всіх можливих заходом, який не може бути виправдано виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї. Таке рішення надасть можливість відповідачці змінити свою поведінку, яка перешкоджає належному забезпеченню та вихованню дитини, а дитині - зберегти свої родинні зв`язки, реалізувати природне право на батьківське піклування та підтримку.

Розподіл судових витрат

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою в позові, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник -адвокат Никитюк Н.О., до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Перечинської міської ради Ужгородського району Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав - відмовити. 

Попередити ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Покласти на орган опіки та піклування Перечинської міської ради Ужгородського району Закарпатської області контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків у відношенні до сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: опіки та піклування Перечинської міської ради Ужгородського району Закарпатської області, місцезнаходження: 89200, Закарпатська область, Ужгородський район, місто Перечин, площа Народна, будинок 16, ЄДРПОУ 04351274.

Повне судове рішення складено 2 квітня 2026 року.

Суддя В.В. Зизич