ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 лютого 2026 року 
м. Київ

справа № 344/16809/24
провадження № 61-9380св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І.Ю., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 

учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 , 
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго», 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду  Івано-Франківської області від 19 березня 2025 року, ухвалене у складі судді Домбровської Г. В., та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 червня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Пнівчук О. В., Бойчука І. В., Луганської В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина 

Короткий зміст позовної заяви
У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» (далі - ДМП «ІФТКЕ») про захист прав споживача та зобов`язання вчинити дії.

Позовну заяву ОСОБА_1 мотивував тим, що він отримав у власність у порядку спадкування квартиру    АДРЕСА_1 . 
Із метою впорядкування документації, він, як добросовісний споживач комунальних послуг, звернувся до відповідача із заявою про надання інформації щодо особового рахунку, що відкритий за адресою успадкованої квартири, зміни власника квартири, просив надати інформацію про заборгованість за попереднім власником.  У відповідь отримав лист, в якому його повідомлено про внесення змін про власника до особового рахунку, номер особового рахунку та про заборгованість за оплату послуг (квартплата) у сумі понад 51 000,00 грн.

Указував, що на його повторне звернення до відповідача щодо списання заборгованості за періоди, коли він не був власником майна, враховуючи дату відкриття спадщини, дату отримання права власності на майно, строки позовної давності тощо йому відмовлено. Законодавством України не передбачено, що при переході права власності на житло від однієї особи до іншої борги колишнього власника зі сплати за комунальні послуги переходять до нового власника.

ОСОБА_1 просив суд зобов`язати ДМП «ІФТКЕ» виключити з обліку за особовим рахунком № НОМЕР_1 ОСОБА_1 за квартирою АДРЕСА_1 , заборгованість попереднього власника квартири за період з 01 квітня 1999 року до 08 травня 2024 року у сумі 51 498,61 грн.

У жовтні 2024 року ДМП «ІФТКЕ» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 

Зустрічну позовну заяву ДМП «ІФТКЕ» мотивувало тим, що надає послуги теплопостачання до квартири АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 . 
Зазначало, що відповідачу надаються послуги, однак він, як і попередній власник квартири, а саме його спадкодавець, не виконав належним чином зобов`язань з оплати наданих йому послуг, унаслідок чого загальна сума заборгованості станом на час звернення до суду складає 81 165,02 грн. Указану суму ДМП «ІФТКЕ» просило судстягнути з відповідача заборгованість за послуги теплопостачання. 

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 березня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ДМП «ІФТКЕ» про захист прав споживача та зобов`язання вчинити дії відмовлено.
Зустрічний позов ДМП «ІФТКЕ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДМП «ІФТКЕ» суму заборгованості за послуги теплопостачання у розмірі 39 313,48 грн.
У задоволенні решти вимог зустрічного позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДМП «ІФТКЕ» витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 312,12 грн.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 березня 2025 року - без змін.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову та частково задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що під час розгляду справи ОСОБА_1 не довів законних підстав для виключення з особового рахунку № НОМЕР_1 суми заборгованості попереднього власника, що виникла до отримання квартири у спадщину, а саме за період з 1999 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 (час відкриття спадщини). Позивач за зустрічним позовом, у межах строку позовної давності, має право на стягнення заборгованості за комунальні послуги з 02 квітня 2017 року у розмірі 39 313,48 грн, про що спадкоємця - ОСОБА_1 - було вчасно повідомлено.

Короткий зміст касаційної скарги 

У липні 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 березня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 червня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив суд скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про задоволення первинного позову та про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 

30 липня 2025 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

02 вересня 2025 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

У вересні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

У зв`язку з відставкою судді ОСОБА_3, 01 грудня 2025 року сформовано протокол повторного автоматизованого розподілу судової справ, визначено склад суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеник Д. Д., Черняк Ю. В.

26 січня 2026 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скаргамотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18), від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц (провадження № 14-306цс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18), від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15 (провадження № 14-132цс18), від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2201/15 (провадження № 14-179цс18), від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2110/15 (провадження № 14-247цс18), від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (провадження № 14-194цс19), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс19).

Суди не дослідили зібрані у справі докази, внаслідок чого дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні позову та часткове задоволення зустрічного позову.
Суди неправильно застосували статті 322, 1223, 1268 ЦК України, внаслідок чого дійшли помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 має відповідати за борги спадкодавця.

Відповідач має право отримати оплату за комунальні послуги з часу отримання позивачем свідоцтва про спадщину за заповітом.

Заявник стверджує, що суди безпідставно поновили строк пред`явлення кредитором вимог до спадкоємця та строки самого звернення до суду, оскільки такі строки є преклюзивними, із пропуском яких кредитор повністю втрачає право вимоги до спадкоємця за боргами спадкодавця. Позивач за зустрічним позовом звернувся до суду поза межами встановленого статтею 1281 ЦК України строку.

Доводи особи, яка подала відзиви на касаційну скаргу 

У вересні 2025 року ДМП «ІФТК» подало до Верховного Суду відзив, у якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 березня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 червня 2025 року - без змін, як такі, що ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. 

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . 

ОСОБА_1 успадкував зазначену квартиру на підставі заповіту ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Савчуком Р. О. від 19 квітня 2021 року, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 03 квітня 2024 року, виданим приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В. Д.

02 травня 2024 року представник ОСОБА_1 за довіреністю звернулася до ДМП «ІФТК» з інформаційним запитом, у якому повідомила про смерть попереднього власника квартири ОСОБА_2 та про те, що ОСОБА_1 , який відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 квітня 2024 року є новим власником квартири, просить внести зміни до інформаційних даних споживача послуг теплопостачання на АДРЕСА_1 ; надати письмову інформацію щодо номера особового рахунку, який присвоєно за вищевказаною адресою та згідно з яким слід оплачувати послуги теплопостачання; надати інформацію щодо того, чи існує заборгованість за надані ДМП «ІФТК» послуги, який її розмір, зокрема станом на 09 січня 2023 року та станом на 03 квітня 2024 року.

Листом від 13 травня 2024 року ДМП «ІФТК» повідомило представника ОСОБА_1 про проведення переоформлення власника згідно з поданими документами; повідомлено про суму заборгованості станом на 09 січня 2023 року у розмірі 36 383,57 грн, суму заборгованості станом на 03 квітня 2024 року - 51 140,98 грн.

14 червня 2024 року представник ОСОБА_1 за довіреністю звернулася до ДМП «ІФТК» із заявою, в якій вказала про незгоду ОСОБА_1 із зазначеним залишком заборгованості та проханням його перерахувати. Зокрема, просила здійснити перерахунок заборгованості за послуги ДМП «ІФТК» у розрахунках, що наведені у цій заяві, урахувати строки позовної давності, відсутність проживаючих та зареєстрованих за адресою осіб тощо. Крім того, просила не проводити нарахування за послуги, оскільки тимчасово проживати за цією адресою протягом шести місяців поточного року ОСОБА_1 не буде.

Листом від 04 липня 2024 року ДМП «ІФТК» повідомило представника позивача про відсутність правових підстав для задоволення вимог, зазначених у зверненні.

Квартира АДРЕСА_1 , під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже, ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води. 

Відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 та спадкодавець ОСОБА_2 відмовлялись від послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку.

Згідно із розрахунком, наданим ДМП «ІФТК», заборгованість станом на 01 січня 2020 року становила 12 174,13 грн, станом на 01 січня 2023 року - 35 927,86 грн, станом на 01 травня 2024 року - 51 313,63 грн.

07 травня 2024 року ДМП «ІФТК» дізналося про одержання спадкоємцем ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину.

25 жовтня 2024 року ДМП «ІФТК» звернулося з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.

ОСОБА_1 до суду першої інстанції подав заяву про застосування позовної давності (а. с. 128-134).
Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:
- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
- суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідають, доводи касаційної скарги цих висновків 
не спростовують. 

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини другої статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлені обов`язки індивідуального споживача, зокрема оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач має право не оплачувати вартість комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності у житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. 

Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. 

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Зі смертю боржника зобов`язання з повернення боргу включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог врегульовані статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Таким чином, правовідносини, що виникли між кредитором та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникають між кредитодавцем і спадкоємцями боржника, та вирішуються у порядку, визначеному статтею 1282 ЦК України.

Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (стаття 1281 у редакції закону, чинній на час відкриття спадщини) (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 26 листопада 2025 року у справі № 947/39753/21 (провадження № 61-7046св23)).
Кредитор отримав від ОСОБА_1 (спадкоємця) повідомлення про зміну власника майна, письмово повідомив його про наявну заборгованість за комунальні послуги та заперечив проти списання боргу минулого власника  ОСОБА_2 (спадкодавця). 

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що 07 травня 2024 року ДМП «ІФТКЕ» дізналося про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, тому дійшов висновку про те, що шестимісячний строк для нього, визначений статтею 1281 ЦК України, обчислюється з 07 травня 2024 року та спливає 07 листопада 2024 року. Позов ДМП «ІФТКЕ» пред`явило у вересні 2024 року.
Таким чином, правильними є висновки суду першої інстанції про те, що, повідомивши спадкоємця про вимогу сплати заборгованості листом від 13 травня 2024 року та листом від 04 липня 2024 року, а потім звернувшись 25 жовтня 2024 року до ОСОБА_1 із зустрічним позовом про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, ДМП «ІФТКЕ» пред`явило вимогу до спадкоємця у межах встановленого шестимісячного строку, встановленого статтею 1281 ЦК України. 

Положення статті 1281 ЦК України, а саме пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців урегульовує преклюзивний такий строк і не є строком позовної давності, передбаченим статтею 267 ЦК України (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18), а тому посилання ОСОБА_1 у позові на пропуск товариством позовної давності є безпідставним.

Відповідно до частин другої і третьої статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Установлено, що товариство у шестимісячний строк, визначений наведеною нормою права, пред`явило вимоги до ОСОБА_1 , як до спадкоємця боржника ОСОБА_2 . 

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 638/1046/14-ц (провадження № 14-12цс24).

Отже, суди попередніх інстанцій надали оцінку зібраним доказам та встановили, що як спадкоємець ОСОБА_1 , так і спадкодавець ОСОБА_2 не вносили своєчасно плату за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, тому заборгованість за отримані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води станом на 01 січня 2020 року склала 12 174,13 грн, станом на 01 січня 2023 року - 35927,86 грн, станом на 01 травня 2024 року - 51 313,63 грн, що відповідач не спростував. 

Суди попередніх інстанцій з огляду на вищенаведене дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії та про часткове задоволення зустрічного позову ДМП «ІФТКЕ» про стягнення заборгованості за отримані послуги у межах строку позовної давності.

Доводів щодо спростовування факту надання та отримання комунальних послуг, які б спростували суму заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, касаційна скарга не містить.

З огляду на характер спірних правовідносин та встановлені апеляційним судом обставини справи, посилання заявника в касаційній скарзі на правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18) та інших, є безпідставним, оскільки висновки суду апеляційної інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у зазначених постановах, а відповідні аргументи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди із встановленими обставинами справи та необхідності переоцінки доказів, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Суди першої та апеляційної інстанцій виконали вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідили і оцінили докази та встановили обставини у справі, правильно застосували норми матеріального права до спірних правовідносин.
Верховний Суд розглянув справу у межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції у незмінній апеляційним судом частині та постанову суду апеляційної інстанцій - без змін. 

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться. 

Керуючись статтями 400, 409,410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 березня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк