Справа № 489/802/26 
Провадження № 2/489/1215/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

30 березня 2026 року м. Миколаїв 
Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Микульшиної Г.А.,
із секретарем судового засідання Тищенко Д.О.,
без участі учасників справи, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про зміну способу та розміру стягнення аліментів,
встановив:
У березні 2026 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Мітасова М.І. звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2  про зміну розміру та способу стягнення аліментів.
Свої вимоги мотивувала тим, що вона та відповідач є батьками неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти перебувають на утриманні матері. Наразі проживають з нею у Федеративній Республіці Німеччина. Згідно заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва по справі № 490/4961/14 від 15.09.2014 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у фіксованому грошовому розмірі 1 000,00 грн. щомісячно. У зв`язку з природнім дорослішанням дітей, істотним зростанням вартості життя фіксований розмір аліментів втратив будь-який зв`язок із потребами дітей. Допомоги у вихованні та утриманні дітей відповідач не надає, у витратах на лікування участь не приймає.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва у справі № 490/2966/15 від 11.11.2015 відповідача ОСОБА_2 було позбавлено батьківських прав щодо обох дітей. 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просить суд змінити спосіб стягнення аліментів та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від всіх доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили.
Згідно ухвали Інгульського районного суду м. Миколаєва від 06.02.2026 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
Позивач та його представник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились. Представник позивача 27.03.2026 подав заяву, з якої вбачається, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі та доданих до неї документів на останню відому суду адресу реєстрації відповідача та додатково шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада». Направлена на його адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній», що відповідно до статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання.
Відповідач причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав.
За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення.
Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.11.2007. Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.08.2014 по справі № 490/4957/14-ц шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 38). 
Від спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають неповнолітню доньку – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 47) та неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 48).
У відповідності до заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.09.2014 по справі № 490/4961/14-ц, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти починаючи з 17.04.2014 квітня 2014 року на утримання дітей: дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1 000,00 грн. щомісяця, а починаючи з 30.06.2026 – на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 500,00 грн. щомісяця до його повноліття.
Згідно постанови державного виконавця Корецької Н.В. Відділу державної виконавчої служби Казанківськго районного управління юстиції відкрито виконавче провадження № серії ВП № 46176520 від 23.01.2015 з примусового виконання судового рішення, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (а.с. 42). 
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва у справі № 2/489/2298/2015 від 11.11.2015 відповідача ОСОБА_2 було позбавлено батьківських прав щодо обох дітей. Підставами для позбавлення з відповідача батьківських прав судом у зазначеній справі було встановлено сукупність обставин, які свідчать про стійке та тривале невиконання покладених на відповідача батьківських обов`язків (а.с.43-45). 
Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 28.05.2019, виконаного Інгульським відділом державної виконавчої служби м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей станом на 01.05.2019 становить 46 000,00 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виїхали на постійне місце проживання до Федеративної Республіки Німеччина.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що з часу стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 сума аліментів в розмірі 1 000,00 грн. на місяць суперечить інтересам дітей, цієї суми недостатньо для їх забезпечення. Фактично позивач утримує дітей за власні кошти. 
Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
У відповідності до частини другої статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Приписами статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей.
Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.
Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже як позивач, так і відповідач зобов`язані утримувати своїх дітей.
Частина 2 статті 51 Конституції України визначає обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Цей же обов`язок закріплено в статті 180 СК України, за якою на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.
Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з частиною 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. 
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац 2 частини 3 статті 181 СК України).
За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей, зокрема статті 182, 183, 184 СК України, саме про таке застосування цих норм сімейного права визначається у постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17. 
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. 
За положеннями частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
З огляду на встановлені обставини та надані сторонами докази суд виходить з інтересів та потреб дитини, враховує, що відповідач є працездатною особою, що здатна забезпечувати належний рівень утримання, як себе, так і неповнолітніх дітей.
Ті обставини, що з віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживають діти, на їх утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, є загальновідомими та не потребують доказування.
Також суд визнає, що змінилися потреби в коштах для утримання і розвитку дітей, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про зміну способу їх стягнення та, відповідно, збільшення їх розміру.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині зміни способу стягнення та розміру аліментів обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню. А саме з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку на кожного з дітей, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, потім в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ним повноліття. 
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 331,20 грн.
Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд  -
вирішив:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про зміну способу та розміру стягнення аліментів – задовольнити частково. 
Змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, які були стягнуті з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.09.2014 по цивільній справі № 490/4961/14-ц (провадження № 2/490/2407/2014).
Стягнути з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку на кожного з дітей, починаючи з дати набрання даним рішенням суду законної сили і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, потім в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ним повноліття. 
Відкликати виконавчий лист, виданий Центральним районним судом м. Миколаєва по цивільній справі № 490/4961/14-ц (провадження № 2/490/2407/2014) від 15.01.2015, після набрання даним рішенням законної сили.
Стягнути з  ОСОБА_2  на користь держави судовий збір в розмірі 1 331,20 грн. (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок). 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Відомості про учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;
відповідач: ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .
Повний текст судового рішення складено 30.03.2026.

Суддя Г.А. Микульшина