Справа № 466/2194/26
Провадження № 2/466/2267/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2026 року Шевченківський районний суд м. Львова
у складі: головуючого судді Баєвої О.І.
секретаря судового засідання Комарницької В.-М.В.
позивача ОСОБА_1 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту, -
в с т а н о в и в :
18.03.2026 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту про скасування арешту з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона проживає за адресою АДРЕСА_1 та визнана наймачем вказаної квартири після смерті батька – ОСОБА_2 . Згідно з інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна їй стало відомо про те, що на вказану квартиру ще у 2002 році накладено арешт. Виконавче провадження в межах якого був накладений арешт було втрачено, а документи не збереглися.
Позивач зазначає, що на даний час вона має намір приватизувати вказану квартиру, однак арешт унеможливлює вчинення реєстраційних дій. Також наголошує, що оскільки квартира є комунальною власністю, то арешт є безпідставним у зв`язку з чим звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Баєвої О.І. від 23 березня 2026 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила такі задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву чи клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення.
Заслухавши думку позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.
Судом встановлено, що розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 31.12.2025 року №638, ОСОБА_1 визнано наймачем квартири АДРЕСА_2 , яка складається з чотирьох кімнат та кухні житловою площею 45,52 кв.м., в якій вона зареєстрована з 25.12.1984 року. Відповідно до ордеру на жиле приміщення №136, у зв`язку зі смертю попереднього наймача її батька – ОСОБА_2 .
Відповідно до відповіді з Львівського державного нотаріального архіву від 10.03.2026 року №439/01-14 щодо надання інформації про накладення заборони відчуження на квартиру АДРЕСА_2 позивачу надано копію листа ДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Львові від 11.05.2002 року.
Згідно вказаного листа у відділі ДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Львові знаходиться виконавчий документ про стягнення ОСОБА_3 та інших 1095,49 грн на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго». Зобов`язано ЛОДКБТІ та ЕО у триденний термін повідомити відділ ДВС Шевченківського РУЮ у м. Львові чи зареєстроване на праві власності майно за ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 – АДРЕСА_1 . З наявним на ім`я вищевказаних осіб майном, відділ ДВС Шевченківського РУЮ у м. Львові забороняє проводити будь-які операції з ним без погодження з відділом ДВС Шевченківського РУЮ м. Львова.
Відповідно до листа Шевченківського ВДВС у м. Львові від 16.03.2026 року №В-2/23583, у відділі ДВС Шевченківського РУЮ у м. Львові знаходились виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 4095,49 грн (стягувач невідомий), які проживають за адресою АДРЕСА_1 . Однак станом на даний час неможливо однозначно ідентифікувати чи рішення суду виконано в повному обсязі, чи стягнуто та перераховано виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, оскільки паперові матеріали виконавчого провадження знищено, а в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутні відомості щодо даного виконавчого провадження. Також повідомлено позивача, що у ВДВС відсутні правові підстави для зняття арешту з майна боржників, а саме квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Роз`яснено, що у даному випадку арешт з вказаної квартири може бути знято за рішенням суду.
Крім того, судом встановлено, що квартира за адресою АДРЕСА_1 не приватизована, відповідно не належала будь якому з боржників у вказаному виконавчому провадженні.
Отже, на сьогоднішній день позивач не має змоги вільно розпоряджатися майном, через наявність арешту на квартиру.
Згідно з ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатись своєю власністю.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Згідно з положеннями ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Статтею 318 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з приписами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
За правилами ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для знання арешту з майна є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.
Частиною 5 статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в Постанові № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», і з системного аналізу норм закону, що регулюють захист права власності чи іншого речового права від порушень, зокрема питання щодо звільнення майна з-під арешту, накладеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження, існує два способи здійснення такого права: 1) на рішення та дії державного виконавця стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства (наприклад адміністративного судочинства); 2) особою, яка володіє на підставі закону чи договору майном чи речовим правом на майно, і яка не є стороною виконавчого провадження, подається позов про зняття арешту з майна. Причому відповідачами в справі за позовом про зняття арешту (звільнення майна з-під арешту) є боржник і особа, в інтересах якої накладено арешт на майно; а як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби; на позовні вимоги про зняття арешту з майна поширюється трирічний строк позовної давності, перебіг якого починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про арешт майна
Таким чином, оскільки виконавче провадження завершено, а матеріали виконавчого провадження знищено, тому воно фактично виконано, проте заходи примусового виконання державним виконавцем своєчасно скасовані не були, що призвело до порушення прав позивача, яка позбавлена можливості реалізувати право на приватизацію майна, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.13,76,81,82,83,89,95,141,247, 263,265,267, 268, 354 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
позов задовольнити.
Скасувати арешт, накладений Державною виконавчою службою Шевченківського районного управління юстиції у місті Львові у 2002 році на квартиру АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Шевченківський відділ Державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ЄДРПОУ 35009321, юридична адреса: м. Львів, вул. Котлярська, буд.6.
  Суддя	  	 О.  І.  Баєва