ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, 21018, тел./факс (0432)55-80-00, (0432)55-80-06 E-mail: inbox@vn.arbitr.gov.ua 
___________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"03" лютого 2026 р. Cправа № 902/1367/25   

за позовом: Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050) 
до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Полар-Фінанс" (вул. Театральна, 20, м. Вінниця, 21050) 
про стягнення безпідставно збережених грошових коштів 
Головуючий суддя Яремчук Ю.О.
Секретар судового засідання Надтока Т.О.
за участю представників: 
позивача: Петренко К.В.
відповідача: не з`явився
В С Т А Н О В И В : 

03.10.2025 Вінницька міська рада звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полар-Фінанс" про стягнення безпідставно збережених грошових коштів 745 036,51 грн.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 03.10.2025 справу передано для розгляду судді Яремчуку Ю.О.
Ухвалою суду від 08.10.2025 відкрито провадження у справі № 902/1367/25. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 06.11.2025.
23.10.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № канц. 01-34/11489/25 від 23.1.2025), який долучений судом до матеріалів справи.
На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник позивача.
Представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлені ухвалою суду від 08.10.2025.
При цьому суд зазначає, що від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову (вх. № канц. 01-34/11997/25 від 05.11.2025), яка судом задоволена та долучена до матеріалів справи.
За результатами проведеного судового засідання суд дійшов висновку про відкладення підготовчого засідання, з огляду на задоволення клопотання представника позивача, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.
Ухвалою суду від 06.11.2025 повідомлено учасників справи про підготовче судове засідання, що відбудеться 04.12.2025.
На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник позивача.
Представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлені ухвалою суду від 06.11.2025.
За результатами проведеного судового засідання суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення судового розгляду справи по суті, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.
Ухвалою суду від 04.12.2025 повідомлено учасників справи про розгляд справи по суті, що відбудеться 18.12.2025.
За результатами проведеного судового засідання 18.12.2025 суд дійшов висновку про відкладення розгляду справи на 03.02.2026, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.
На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник позивача.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання належним чином повідомлений, про що свідчить розписка, яка наявна в матеріалах справи.
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
Представник позивача позов підтримав в повному обсязі. 
Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.11.2020 ТОВ "Полар-Фінанс" надано дозвіл (ВН012201029881) на виконання будівельних робіт щодо будівництва: нове багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями комерційного призначення по вул. Пирогова, 109-Д в м. Вінниці. Акт готовності об`єкта до експлуатації від 21.06.2024. 23.07.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю "Полар-Фінанс" отримано Сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (ВН 122240710248), а саме нового будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями по вулю Пирогова, 109-Д в м. Вінниці.
Позивач стверджує, що відповідач, розпочавши у 2020 році будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями, до органу місцевого самоврядування для визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва не звертався, до прийняття об`єктів в експлуатацію кошти пайового внеску в розмірі 2 % вартості будівництва об`єкта на рахунок міської ради не сплатив. У зв`язку із порушенням забудовником зобов`язання із перерахування до місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту позивач просить суд стягнути із відповідача 745 036,51 грн безпідставно збережених коштів, 106 042,83 грн інфляційних втрат, 26 794,21 грн 3% річних .
Відповідач проти позову заперечує, позиція останнього викладена у відзиві на позовну заяву, де доводи останнього зводяться до наступного: норми Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» (пункт 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення») пов`язують дату виникнення обов`язку щодо визначення розміру пайової участі, яка підлягає сплаті із початком будівництва об`єкта, адже з 01.01.2021 положення визначеного перехідного періоду вже не діють і не зобов`язують Замовника здійснити відповідну оплату. Заперечує проти доводів позивача відносно того, що розпочато роботи було 03.11.2020, оскільки отримання дозволу на виконання є обов`язковою умовою для виникнення саме права на виконання будівельних робіт, і ні у якому разі не стверджує про факт їх початку та/або факт їх виконання. Відповідачем стверджується, що розпочато виконання робіт 01.01.2021, що в свою чергу стверджується сертифікатом № ВН122240710248, тобто відповідачем розпочато роботи з дати коли відповідні положення щодо необхідності сплати коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, а саме Вінницької територіальної громади вже не діють. Зокрема відповідачем заявлено клопотання про застосування до нарахованих 3 % річних та інфляційних втрат строку позовної давності.
Із наявних доказів в матеріалах справи судом встановлено наступне: Державною аудиторською службою України на виконання пункту 9.7. Плану проведення заходів фінансового контролю Державної аудиторської служби України на IV квартал 2024 року проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності виконавчого комітету Вінницької міської ради за період з 01.01.2021 по 30.09.2024. Під час ревізії встановлено наявність введених в експлуатацію об`єктів, будівництво яких розпочато до 01.01.2020 року, які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 не були укладені, або будівництво яких розпочате у 2020 році. Перевіркою встановлено, що замовники будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберегли у себе кошти, які підлягали оплаті як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язані повернути ці кошти на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.
Рішенням Вінницької міської ради від 27.12.2019 № 2083 затверджено Порядок залучення, розрахунку величини і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури Вінницької міської територіальної громади. 
Так, відповідно до Порядку, а саме п. 1.3.1. - Замовники будівництва на земельній ділянці у Вінницькій міській територіальній громаді перераховують до бюджету Вінницької міської територіальної громади кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку: для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.
27.06.2019 рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №1664 надано ТОВ «Полар-Фінанс» вихідні дані-містобудівні умови та обмеження на проектування багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями комерційного призначення по вул. Пирогова, 109-Д в м. Вінниці.
Пунктом 2.3 даного рішення зобов`язано ТОВ «Полар-Фінанс» до прийняття об`єкта до експлуатації укласти договір про сплату пайової участі у розвитку інфраструктури міста.
Наказом департаменту архітектури та містобудування Вінницької міської ради як спеціального уповноваженого органу містобудування та архітектури 01 липня 2019 року за №135 затверджено містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки №75 для проектування багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями комерційного призначення по вул. Пирогова, 109-Д в м. Вінниці.
Судом встановлено, що 03.11.2020 товариству з обмеженою «Полар-Фінанс» надано дозвіл (ВН012201029881) на виконання будівельних робіт щодо будівництва: нове багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями комерційного призначення по вул. Пирогова, 109-Д в м. Вінниці. 
Акт готовності об`єкта до експлуатації від 21.06.2024.
23.07.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю «Полар-Фіннанс» отримано Сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (ВН 122240710248), а саме, нового будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями по вулю Пирогова, 109-Д в м. Вінниці.
Як слідує з матеріалів справи, департамент економіки і інвестицій Вінницької міської ради неодноразово звертався до ТОВ «Полар-Фінанс» з листами від 04.08.2020 №11-00-004-40733, від 26.11.2020 № 11-00-004-71719, від 21.02.2025 № 11/00/004/12397, в яких зазначив на необхідності звернення до Вінницької міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі.
11.08.2020 ТОВ «Полар-Фінанс» направлено на адресу Вінницької міської ради лист №07/09, зі змісту якої слідує, що після проходження експертизи відкоригованого ПКД та внесення відповідних змін в дозвільні документи товариство зобов`язується звернутись до Вінницької міської ради з заявою щодо визначення розміру пайової участі.
Позивачем вказується, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Полар-Фінанс» всупереч вимогам чинного законодавства України не виконало обов`язок зі сплати пайової участі у розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Вінницької міської територіальної громади, унаслідок чого бюджет Вінницької міської ради недоотримав значну суму коштів, які могли бути використані на реалізацію пріоритетних програм соціально-економічного розвитку, покращення якості життя мешканців громади, що і стало підставою звернення з позовом про стягнення з ТОВ «Полар-Фінанс» безпідставно збережених грошових коштів в сумі 745 036,51 грн, які мають бути сплачені як пайова участь у розвиток інфраструктури міста та 3 % річних та інфляційних втрат.
Оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до змісту ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», чинної станом на дату початку будівництва, замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, що полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування.
Так, зі змісту статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» слідує, що у наведених у цьому Законі випадках перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника, який виникає на підставі положень закону, а положення договору лише визначають суму, що належить до перерахування. Тому, укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, було обов`язковим на підставі закону.
При цьому, частиною 9 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» було передбачено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше, ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» (далі - Закон №132-ІХ) статтю 40 Закону № 3038-VІ виключено з 1 січня 2020.
Таким чином, починаючи з 01.01.2020, передбачений до цього статтею 40 Закону №3038-VІ обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту перестав існувати.
Водночас, частиною 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» встановлено, що Договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.
Окрім того, зазначеною нормою установлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку: розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування; пайова участь не сплачується у разі будівництва: об`єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів; будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення; будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла; індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках; об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів; об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури; об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру; об`єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів; об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу); об`єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків; об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства; об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель промислових; об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до силосів для зерна та складських майданчиків (для зберігання сільськогосподарської продукції); замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва; пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію; кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту; інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.07.2022р. у справі №910/9548/21, відповідно до якої, передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» (Закону №132-IX) порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для: об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак, які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені; об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.
У вказаних двох випадках, ураховуючи вимоги підпункту 3, 4 абзацу 2, пункту 2 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону №132-ІХ, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.
Системний аналіз зазначених норм та обставин дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає: для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020; для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.
Відтак, колегія суддів Касаційного господарського суду вказала, що для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак, які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абз.2 п.2 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону №132-ІХ визначено обов`язок (за винятком передбачених п.п.2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.
Такі висновки Верховного Суду у даній справі відповідають загальним принципам рівності та справедливості, є націленими на те, щоб замовник будівництва, який розпочав його до 01.01.2020 та добросовісно виконав встановлений законом обов`язок щодо пайової участі, був у однакових ринкових умовах із забудовником, який аналогічно розпочав будівництво у попередні роки до 01.01.2020, але до цієї дати такого обов`язку не виконав, можливо навіть свідомо затягуючи процес здачі об`єкта будівництва в експлуатацію до 01.01.2020р. з метою уникнення сплати пайової участі. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2022р. у справі №910/21307/21.
За змістом зазначених норм, відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов`язання повинне бути виконане до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру. Аналогічні за змістом висновки були викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019р. у справі №911/594/18, від 22.08.2018р. у справі №339/388/16-ц, від 22.09.2021р. у справі №904/225 8/20.
Судом встановлено, що будівництво об`єкта розпочато 03.11.2020 та договір про пайову участь не укладено та відповідач не виконав обов`язок щодо звернення із заявою про визначення розміру пайової участі, тому відповідачем безпідставно не сплачені грошові кошти у якості пайової участі замовників будівництва у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури, а також встановлено що відповідачем не укладено договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, та зворотного відповідачем доведено суду не було.
Згідно з підпунктом 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №132-ІХ, розмір пайової участі для житлових будинків становить 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.
Відповідно до ст. 1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).
Відповідно до встановлених та не спірних обставин відповідач не звертався до органу місцевого самоврядування для отримання розрахунку пайового внеску по спірному об`єкту будівництва. Тобто відповідач не виконав такого обов`язку, що не звільняє його від виникнення при здачі в експлуатацію будинку наступного обов`язку сплати пайового внеску.
Перевіряючи розрахунок пайового внеску, суд зазначає, що застосовані позивачем площі зданих в експлуатацію об`єктів не є спірними та відповідають тим, що відображені в сертифікаті готовності об`єктів до експлуатації.
Міністерство розвитку громад та територій України періодично затверджує положення «Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України». Позивач застосовував показник станом на 26.06.2020 в розмірі 12 496,00 грн за 1 кв. М.
Аналізуючи вказане та позицію відповідача про те, що потрібно застосувати показники після проходження експертизи відкоригованого ПКД та внесення відповідних змін в дозвільні документи, суд зазначає, що таке твердження не є обґрунтованим.
Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не спростовано з боку відповідача належними та допустимими доказами за час розгляду справи, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача 745 036,51 грн безпідставно збережених коштів пайової участі у створені інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту - є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.
Щодо нарахованих до стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.
Строком, з якого вважається, що забудовник порушує зобов`язання зі сплати пайового внеску, є дата прийняття об`єкта в експлуатацію (постанова Верховного Суду від 03.12.2024 у справі №910/6226/23). 
Згідно зі статтею 11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011р. №461, датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката. 
З урахуванням цього, здійснено розрахунок заявлених позивачем до стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, тобто з моменту видачі сертифікату, в даному випадку з 23.07.2024.
Відповідно до ч. 2 ст. 536 ЦК України, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 106 042,83 грн інфляційних втрат, 26 794, 21 грн - 3% річних.
Відповідно до правової позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.05.2022р. у справі № 925/683/21, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки відповідач, як замовник будівельних робіт на об`єкті будівництва без достатньої правової підстави за рахунок позивача зберіг у себе кошти, тобто відповідачем порушено позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.
Тому оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням інфляційних та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц вказала на те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Поряд з цим, суд зазначає, що відповідно до матеріалів справи, позивачем здійснено нарахування 3 % річних та інфляційних втрат за період з 23.07.2024 по 03.10.2025.
Суд, здійснивши власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, вважає такі розрахунки вірними, а вимоги про стягнення 106 042,83 грн інфляційних втрат, 26 794, 21 грн - 3% річних нарахувань є правомірними.
За змістом статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Дана правова позиція повністю узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема, у рішенні від 14.12.2021р. по справі №643/21744/19.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Щодо заперечень відповідача, суд зазначає про те, що обов`язок зі сплати пайової участі не може обмежуватись обставинами того, що на час здачі об`єкта в експлуатацію закон втратив чинність, оскільки в цьому випадку вирішальним є те, що обов`язок щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту виник у часі, коли вказаний закон був чинний. Крім того, не укладення договору про пайову участь у 2020 році не звільняє від обов`язку сплатити відповідні кошти до моменту введення об`єкта в експлуатацію.
Згідно з усталеною правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, зокрема, викладеною в постановах від 08.10.2019р. у справі № 911/594/18 та від 14.12.2021р. у справі №643/21744/19, перерахування замовником об`єкта будівництва у передбачених законом випадках коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту до відповідного місцевого бюджету є обов`язком, а не правом забудовника.
З огляду на вище викладене, враховуючи положення абзацу другого пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-IX та висновки Верховного Суду, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення солідарно з відповідачів коштів пайової участі для зарахування в дохід місцевого бюджету на підставі ст. 1212 ЦК України.
Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018р. у справі №925/1265/16).
При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.12.2021р. у справі №372/2238/17.
У постановах від 20.07.2022р. у справі № 910/9548/21, від 13.12.2022р. у справі № 910/21307/21, від 07.09.2023р. у справі № 916/2709/22 підтримана Верховним Судом наступна правова позиція.
У випадку, якщо замовниками вищевказаних об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону №132-IX обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 зі справи № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту є звернення в подальшому органів місцевого самоврядування (в інтересах якого у цій справі діє прокурор) з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України.
Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:
На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, судові витраті по сплаті судового збору покладаються на відповідача.
Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,- 

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Полар-Фінанс" (вул. Театральна, 20, м. Вінниця, 21050, код ЄДРПОУ 39693973) на користь Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050, код ЄДРПОУ 25512617) 745 036, 51 грн - безпідставно збережених грошових коштів, 106 042, 83 грн інфляційних втрат, 26 794, 21 грн три проценти річних та 13 168,10 грн витрат на сплату судового збору. 
3. Після набранням рішенням законної сили видати наказ.
4. Згідно із приписами ч.1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
5. Відповідно до положень ч.1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
6. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи до Електронних кабінетів ЄСІТС.
Повне рішення складено 13 лютого 2026 р.

Суддя Яремчук Ю.О.  

віддрук. прим.:
1 - до справи