Справа № 570/6292/25 
Номер провадження 2/570/641/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 березня 2026 року Рівненський районний суд Рівненської області у складі:
судді Гнатущенко Ю.В. 
з участю секретаря судових засідань Іллюк С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області цивільну справу за позовом  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -
в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Рівненського районного суду Рівненської області 04.12.2025 р. із позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить стягнути з відповідача на її користь на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка навчається, аліменти в твердій грошовій сумі по 1200 грн. щомісячно на весь час її навчання в навчальному закладі, починаючи з 09.11.2025 р. і до закінчення донькою навчання, тобто 30.06.2027 р., але не довше ніж до досягнення донькою 23 років.
В обґрунтування позову вказує, що сторони з 20.01.2001 р. по 11.01.2012 р. перебували у шлюбі. Під час спільного проживання у них народилися діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Рівненського міського суду від 11.01.2012 р. у справі №2-7256/11р. шлюб між ними розірвано.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06.09.2011 р. у справі №2-5204/11 стягнуто з відповідача аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 450 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму доходів громадян щомісячно на кожну дитину відповідного віку, починаючи з моменту подачі заяви до суду, а саме з 29.07.2011 р. і до досягнення старшою дитиною повноліття.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 досягнула повноліття, проте продовжує навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Рівненський фаховий коледж Національного університету біоресурсів і природокористування України» з терміном навчання з 01.09.2023 р. по 30.06.2027 р. Цей факт підтверджується довідкою №1748 від 17.11.2025 р., виданою Рівненським фаховим коледжем НУБіП України.
28.06.2021 р. відповідач припинив сплачувати аліменти на старшу доньку та її утримує матір, яка оплачує потреби доньки. Донька не може працювати, оскільки навчається на денній формі навчання.
Позивач наводить положення ч.2 ст.51 Конституції України, ст.ч.1 ст.6, 180, ч.1 ст.182, 191, ч.1 ст.194, 199, 200 СК України.
Ухвалою суду від 17.12.2025р. позов прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом учасників.
У судовому засіданні 09.02.2026 р. представник позивачки – адвокат Шендера О.М. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовільнити.
Представник відповідача – адвокат Рудик О.А. у судовому засіданні 09.02.2026 р. заявив усне клопотання про відкладення судового засідання для ознайомлення з матеріалами справи.
У судове засідання 05.03.2026р. позивачка та її представник не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення. У заяві вх. 4241 від 05.03.2026 р. представник позивачки адвокат Шендера О.М. просить розглядати справу без участі позивачки та її представника, позовні вимоги підтримує та просить задовільнити у повному обсязі.
Відповідач та його представник адвокат Рудик О.А. у судове засідання 05.03.2026р. не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення, про причини неявки суду не повідомили, відзиву до суду не подано, клопотання про відкладення розгляду справи не заявлено. 
Згідно з ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 06.09.2011 р. стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 450 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян щомісячно на кожну дитину відповідного віку, починаючи з моменту подачі заяви до суду, а саме з 29.07.2011 р. і до досягнення старшою дитиною повноліття.
На виконання вказаного рішення суду 14.12.2015 р. видано виконавчий лист.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11.01.2012 р. у справі №2-7256/11р. позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено та розірвано між ними шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану м.Рівне 20.01.2001 р., актовий запис №39; неповнолітніх дітей залишено проживати з матір`ю ОСОБА_1 .
Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується засвідченою представником позивача копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , яка з 17.11.2015 р. зареєстрована за місцем проживання позивачки ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , про що свідчать витяги з реєстру Городоцької територіальної громади №2023/004553837 від 19.06.2023 р. та №2023/004553776 від 19.06.2023 р.
Відповідно до довідки №1748 від 17.11.2025 р., виданої директором Рівненського фахового коледжу Національного університету біоресурсів і природокористування України В. Царука, ОСОБА_3 дійсно навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Рівненський фаховий коледж Національного університету біоресурсів і природокористування України» на 3 курсі денної форми навчання за спеціальністю «Будівництво та цивільна інженерія», ОПС «Опорядження будівель і споруд та будівельний дизайн» з 01.09.2023 р. Термін закінчення навчання – 30.06.2027 р.
Відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Згідно зі ст. ст. 9, 18 Конвенції "Про права дитини", ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-ХІІ батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Судом приймається до уваги те, що повнолітня донька сторін навчається на денній формі навчання, факт потреби останньої у матеріальній допомозі є безумовним. Необхідність отримання належної освіти позбавляє ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на власне утримання. Крім того, вказана особа, яка ще не закінчила навчання у навчальному закладі, не має потрібного обсягу професійних знань та навичок, які необхідні для такого працевлаштування.
Звертаючись до суду з позовом, позивачка вказує, що донька потребує матеріальної допомоги батька, посилаючись на неможливість позивачки покрити самостійно матеріальні потреби доньки.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 травня 2023 року у справі № 756/9882/19 (провадження № 61-2065св23) зроблено висновок, що стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.
Суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, жодних об`єктивних доказів щодо його доходу, стану здоров`я, наявність інших утриманців, матеріали справи не містять, що не виключає можливості відповідача надавати допомогу повнолітній доньці. Відповідач належних доказів щодо відсутності у нього можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці у заявленому позивачкою розмірі не надав.
Отже, відповідач як батько зобов`язаний утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчання, оскільки він спроможний надавати таку допомогу та сплачувати аліменти, у розмірі визначеному позивачкою, який фактично ним не спростовано.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937 св 21) зроблено висновок: «При цьому посилання апеляційного суду на відсутність доказів працевлаштування відповідача, що, за висновком суду, унеможливило встановити, чи дійсно він має можливість надавати дітям матеріальну допомогу, Верховний Суд визнає неспроможними, так як відповідач, маючи обов`язок у змагальному процесі доводити свої твердження (статті 12, 81 ЦПК України), не надав доказів, що не працює, приховував ці докази від позивача, а представник відповідача підтвердила факт його працевлаштування.
Колегія суддів наголосила на тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання, до чого зводилися основні доводи апеляційної скарги відповідача.
Такий обов`язок виникає за сукупності юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Вказане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах: від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 (провадження № 61-12495св18), від 22 листопада 2018 року у справі № 592/2798/16-ц (провадження № 61-19463св18), від 05 червня 2019 року у справі № 754/866/18 (провадження № 61-7125св18).
У ч.4 ст.263 ЦПК України вказано, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.»
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Матеріали справи не містять доказів щодо розірвання шлюбу між сторонами, вказану інформацію позивачка наводить лише у змісті позову.
Відповідно до ч.1 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.
Відповідно до ч.2 ст.179 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Відповідно до ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Отже, вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на повнолітню доньку, яка продовжує навчатися, судом не встановлено наявності обставин, які б перешкоджали відповідачу у виконанні його батьківських обов`язків стосовно його повнолітньої доньки, а відсутність відомостей про розмір доходів не свідчить про їх цілковиту відсутність та не звільняє батьків від утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчатись.
З урахуванням вищевказаних обставин та спільного обов`язку батьків утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання, до досягнення нею двадцяти трьох років та можливість відповідача надавати матеріальну допомогу, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивачки та стягнути з відповідача на її користь аліменти у заявленому позивачкою розмірі – 1200 грн. щомісячно, починаючи з 04.12.2025 р. і до закінчення донькою навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, залежно від того, яка з цих подій настане першою.
Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до п.3 ч.1ст. 5 Закону України "Про судовий збір".
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позов подано до суду 05.12.2025 р., суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір в дохід держави у розмірі 1211,20 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2  про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - задоволити повністю. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі по 1200,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду 04.12.2025 р., і до закінчення донькою навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, залежно від того, яка з цих подій настане першою.
Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другійстатті 358 ЦПК України.
Сторони справи:
Позивач  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП  НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання:          АДРЕСА_2 .
Відповідач  ОСОБА_2 ,   ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП  НОМЕР_2 , остання відома адреса реєстрації місця проживання:         АДРЕСА_3 .

Суддя Гнатущенко Ю.В.