ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
19 лютого 2026 року 	Справа № 280/9339/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом - ОСОБА_1 
до - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
23.10.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Донецькій області), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.05.2025 № 084450002611 про відмову в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 з 25.04.2025 пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ в розмірі 60 відсотків від заробітку, вказаного у довідках Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради від 21.04.2025 № 02.03-24/21, № 02.03-24/22 та довідці Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району від 21.04.2025 № 15.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25.04.2025 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV), на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ (далі – Закон № 3723-ХІІ). Проте, відповідач відмовив в призначенні позивачу пенсії державного службовця оскільки до стажу державної служби враховано лише 05 років 09 місяців 7 днів. Позивач вважає рішення відповідача таким, що не відповідає критеріям правомірності дій і рішення суб`єкта владних повноважень, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню у судовому порядку. Просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 27.10.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; витребувано докази по справі.
17.11.2025 відповідач надав витребувані докази та ідентичні за своїм змістом відзиви на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону 1058-IV. 25.04.2025 позивач звернулася із заявою про перехід з пенсії за віком відповідно до Закону 1058-IV на пенсію за віком згідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-ХІІ (далі – Закон № 889-ХІІ). За результатами опрацювання заяви позивача, ГУ ПФУ в Донецькій області було прийнято рішення від 01.05.2025 № 084450002611 про відмову в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки станом на 01.05.2016 заявниця не працювала на посаді державного службовця. Законодавець чітко окреслив правила, що підлягають застосуванню при призначенні пенсії державним службовцям після 01.05.2016, а саме ті з них, що ст. 37 Закону № 3723-XII встановлені для осіб, які мають стаж державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII. З 04.07.2001 набрав чинності Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 № 2493-ІІІ (далі - Закон № 2493-ІІІ), згідно з яким керівні працівники та спеціалісти місцевих рад набули статусу посадових осіб органів місцевого самоврядування. Пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно статті 25 Закону № 3723-XII посадові особи органів місцевого самоврядування не належать до посад, віднесених до категорії посад державної служби. В результаті аналізу наданих документів та електронної пенсійної справи встановлено, що стаж роботи ОСОБА_1 на посаді державного службовця складає 5 років 9 місяці 7 днів. Отже, період роботи позивача в органах місцевого самоврядування з 05.07.2001 не може бути зарахований до стажу державної служби у зв`язку з набранням чинності Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 не займала посаду державної служби та достатнього стажу державної служби не має, що суперечить пунктам 10, 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-ХІІ, відповідно до яких зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону 3723-XII. Підстави для переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону № 889-ХІІ — відсутні. Крім того оскільки, підстави для переведення пенсії позивача на пенсію відповідно до норм Закону України «Про державну службу» відсутні, її вимога про призначення такого виду пенсії в розмірі 60% від заробітку, вказаних у довідках про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, є передчасною. Враховуючи наведене, вважає, що відповідач, відмовляючи у переведенні пенсії позивача, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно та розсудливо. Просить у задоволенні позову відмовити.
На підставі матеріалів справи суд встановив такі обставини.
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону № 1058-IV.
25.04.2025 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про переведення її з пенсії, призначеної відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію за віком у відповідності до Закону № 889-VІІІ з урахуванням ст. 37 Закону № 3723-ХІІ.
У відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою управління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (із подальшими змінами та доповненнями) (далі - Порядок № 22-1) передбачено, що з 01 квітня 2021 року органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.
Враховуючи наведене, заява позивача від 25.04.2025 в порядку екстериторіальності розглянута ГУ ПФУ в Донецькій області.
Рішенням про відмову у перерахунку пенсії № 084450002611 від 01.05.2025, позивачу відмовлено у переведенні на пенсію державного службовця та зазначено, що в результаті аналізу наданих документів та електронної пенсійної справи встановлено, що стаж роботи ОСОБА_1 на посаді державного службовця складає 5 років 9 місяців 7 днів. З 05.07.2021 посада на якій працювала заявниця не відноситься до державної служби. Враховуючи вищезазначене, прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» оскільки станом на 01.05.2016 заявниця не працювала на посаді державного службовця.
Позивач вважає, що має право на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ як особа, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах віднесених до категорії посад державної служби, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
01.05.2016 набув чинності Закон № 889-VІІІ, пунктом 2 Прикінцевих та Перехідних положень якого передбачено, що Закон № 3723-ХІІ втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII.
Відповідно до пункту 10 розділу XI Прикінцеві та Перехідні положення Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Положеннями пункту 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом № 889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ лише особи, які станом на 01.05.2016 мають стаж державної служби, визначений п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постановах від 03 липня 2018 року у справі № 265/3709/17 та від 19 березня 2019 року у справі № 357/1457/17, від 22 травня 2020 року у справі № 263/9612/16-а, від 12 квітня 2021 у справі № 591/3924/16-а.
Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 16.04.1979, позивач працювала на таких посадах:
з 22.07.1992 по 31.01.1993 на посаді інспектору з побуту Ленінського районного соціального забезпечення;
з 01.02.1993 по 27.09.1995 на посаді спеціаліста І категорії – інспектора з побуту відділу соціального захисту населення Ленінського райвиконкому забезпечення;
з 28.09.1995 по 01.09.2002 на посаді спеціаліста І категорії – інспектора по соціальній допомозі управління соціального захисту населення Ленінської районної адміністрації;
з 02.09.2002 по 25.08.2005 на посаді головного спеціаліста відділу з організації соціально-побутового обслуговування інвалідів і ветеранів управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної адміністрації;
з 26.08.2005 по 04.12.2007 на посаді провідного спеціаліста по виплаті державних допомог, соціальних виплат та компенсацій відділу державних допомог та соціальних виплат управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної адміністрації;
з 05.12.2007 по 05.04.2011 на посаді провідного спеціаліста відділу грошових виплат та компенсацій управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної адміністрації;
з 06.04.2011 по 01.05.2016 на посаді провідного спеціаліста відділу грошових виплат та компенсацій управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Ленінському району. 
До стажу державної служби позивача органом Пенсійного фонду України зараховано 05 років 09 місяців 7 днів, водночас, відповідач відмовив позивачу в зарахуванні до стажу державної служби періодів роботи починаючи з 04.07.2001 з посиланням на те, що посада позивача віднесена до категорії посадових осіб місцевого самоврядування, а не до відповідних категорій посад державних службовців.
Оцінюючи такі аргументи, суд виходить з того, що частина 1 ст. 25 Закону № 3723-XII визначала, що основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.
Відповідно до ст. 1 Закону № 3723-XII, який був чинним протягом тривалих періодів роботи позивача на відповідних посадах в органах місцевого самоврядування, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
Згідно з пунктом 8 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Пунктом 1 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі – Порядок № 283), який був чинним на час проходження позивачем служби в органах місцевого самоврядування та до 01.05.2016, регламентовано, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 283 зазначено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.
Згідно з пунктом 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 229 від 25.03.2016 (чинний з 01.05.2016), до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Згідно з приписами статті 14 Закону № 2493-III (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) в органах місцевого самоврядування встановлюються такі категорії посад:
перша категорія - посади Київського міського голови, голів обласних рад та Севастопольського міського голови;
друга категорія - посади Сімферопольського міського голови, міських (міст - обласних центрів) голів; заступників голів обласних рад та Севастопольського міського голови, заступника міського голови - секретаря Київської міської ради;
третя категорія - посади перших заступників та заступників міських голів (міст - обласних центрів) з питань діяльності виконавчих органів ради; секретарів міських (міст - обласних центрів та міста Сімферополя) рад, міських голів (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення, крім міст - обласних центрів), голів районних, районних у містах рад;
керуючих справами виконавчих апаратів обласних та Севастопольської міської рад; 
четверта категорія - посади голів постійних комісій з питань бюджету обласних, Київської та Севастопольської міських рад (у разі коли вони працюють у раді на постійній основі), керівників управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, Севастопольської міської та секретаріату Київської міської рад, секретарів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад, заступників міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) голів з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів, директорів, перших заступників, заступників директорів департаментів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад, міських (міст районного значення) голів, селищних і сільських голів, посади заступників голів районних рад;
п`ята категорія - керуючих справами виконавчих апаратів районних рад, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів районних у містах рад, помічників голів, радників (консультантів), спеціалістів, головних бухгалтерів управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, секретаріатів Київської та Севастопольської міських рад, керівників управлінь, відділів та інших виконавчих органів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад та їх заступників, керівників відділів (підвідділів) у складі самостійних управлінь, відділів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад, посади заступників міських (міст районного значення), сільських, селищних голів з питань діяльності виконавчих органів ради, секретарів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад;
шоста категорія - посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад;
сьома категорія - посади радників, консультантів секретаріатів районних у містах рад, спеціалістів виконавчих органів районних у містах, міських (міст районного значення) рад, спеціалістів виконавчих органів сільських, селищних рад.
Верховний Суд у постанові від 10.05.2018 за результатом розгляду справи № 351/1792/17 зазначив, що після набрання чинності Законом № 889-ХІІ положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до статті 46 Закону № 889-ХІІ та пункту 4 Порядку № 229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом № 2493-III зараховується до стажу державної служби.
Аналогічний висновок щодо застосування вищенаведених норм права у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 22 листопада 2018 року у справі № 500/6640/16, від 10 лютого 2021 року у справі № 825/1453/18.
Судом встановлено, що згідно відомостей трудової книжки позивача, станом на 01.05.2016, позивач працювала на посадах в органах місцевого самоврядування, що передбачені у статті 14 Закону № 2493-III.
Таким чином періоди роботи позивача в органах місцевого самоврядування підлягають зарахуванню до стажу державної служби, а доводи відповідача про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування не може бути зарахований як стаж державного службовця, який за наявності відповідного стажу дає право на призначення пенсії державного службовця, є безпідставними.
Разом з тим, як уже зазначено вище, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону № 3723-XII і Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" № 889-ХІІ, а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.
Так, станом на 01.05.2016 спеціальний стаж позивача на посадах державної служби (у тому числі з урахуванням стажу на посадах місцевого самоврядування, який враховується до стажу державної служби) становить більше 20 років, що є достатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
При цьому, наявність у позивача віку та страхового стажу, передбачених частиною 1 статті 37 Закону № 3723-ХІІ, відповідачем не заперечується.
Тож, відповідач, приймаючи рішення про відмову у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу”, у зв`язку з не зарахуванням до стажу державної служби періодів роботи позивача в органах місцевого самоврядування, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавством.
Висновки аналогічні за змістом викладені у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі № 591/3924/16-а.
Таким чином, мотиви, покладені відповідачем в обґрунтування рішення від 01.05.2025 № 084450002611, є безпідставними та не відповідають чинному нормативно-правовому регулюванню, а тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню як таке, що не відповідає критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України.
Отже, з урахуванням наведеного суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача перевести позивача на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача перевести позивача з 25.04.2025 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, в розмірі 60 відсотків від заробітку, вказаного у довідках Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради від 21.04.2025 № 02.03-24/21, № 02.03-24/22 та довідці Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району від 21.04.2025 № 15, суд зазначає таке.
Так, оскільки позивач зверталася до відповідача про переведення її на пенсію державного службовця і пенсійним органом було відмовлено у задоволенні заяви у зв`язку з відсутністю у позивача стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, звернення позивача і відмова відповідача стосувалися права на пенсію державного службовця, однак, питання розміру пенсії і врахування відповідних довідок відповідачем не вирішувалось.
Отже, відповідач ще не ухвалював рішення щодо переведення позивача на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині будуть порушені при здійсненні такого переведення.
Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що, з урахуванням положень статті 139 КАС України, понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі 968,96 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84121, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, буд. 3, код ЄДРПОУ 13486010) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.05.2025 № 084450002611 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з 25.04.2025 перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ з урахуванням пункту 12 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області судові витрати зі сплати судового збору у сумі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 коп.) 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 19.02.2026.

Суддя Р.В. Сацький