ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року	м. Одеса	Справа № 915/561/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Південноукраїнської міської ради, м. Південноукраїнськ Миколаївської області
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.10.2025 року, суддя першої інстанції Семенчук Н.О., повний текст складено та підписано 31.10.2025 року
у справі № 915/561/25
за позовом Південноукраїнської міської ради, м. Південноукраїнськ Миколаївської області
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Брагар Олени Євгенівни, м. Південноукраїнськ Миколаївської області
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Центральний 5/14”, м.Південноукраїнськ Миколаївської області
про стягнення 92 518 грн 12 коп.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
08.04.2025 Південноукраїнська міська рада, м. Південноукраїнськ Миколаївської області звернулась до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Фізичної особи – підприємця Брагар Олени Євгенівни, м. Південноукраїнськ Миколаївської області безпідставно збережені кошти в сумі 92 518 грн 12 коп.
В обґрунтування позовних вимог міська рада зазначає про те, що з 19.07.2016 року по теперішній час Фізична особа – підприємець Брагар Олена Євгенівна, м. Південноукраїнськ Миколаївської області використовує земельну ділянку (кадастровий номер: 4810800000:13:003:0019), загальною площею 0,0486 га на проспекті Незалежності, 14 у місті Південноукраїнську Миколаївської області без правових підстав, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 14.11.2024. 
Відповідно до інформації Фінансового управління Южноукраїнської міської ради від 21.11.2024 за вих. №05-18/522 в період 2021 року та по теперішній час Фізична особа – підприємець Брагар Олена Євгенівна, м. Південноукраїнськ Миколаївської області орендну плату за використання зазначеної земельної ділянки не сплачувала. 
Землекористувачеві було неодноразово надіслано листи від 29.08.2023 за вих. №22/01-34/2326 та від 18.10.2024 за вих. № 22/01-34/2795, згідно яких Фізична особа-підприємець повинна сплатити нанесені збитки, але станом на 01.11.2024 Фізична особа – підприємець Брагар Олена Євгенівна, м. Південноукраїнськ Миколаївської області збитки не відшкодувала та не звернулась до Південноукраїнської міської ради із заявою про укладання договору оренди земельної ділянки. 
За даними позивача, збитки нанесені Фізичною особою – підприємцем Брагар Оленою Євгенівною, м.Південноукраїнськ Миколаївської області Південноукраїнській міській раді, м.Південноукраїнськ Миколаївської області, як власнику земельної ділянки, у вигляді неодержаних доходів (орендної плати за землю) за час фактичного користування земельною ділянкою площею 486 кв.м., розраховані Відділом екології, охорони навколишнього середовища та земельних відносин Південноукраїнської міської ради, м.Південноукраїнськ Миколаївської області за використання земельної ділянки під вхід до приміщення за період з 01.10.2021 по 01.10.2024. 
25.11.2024 комісією з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам розглянуто та затверджено акт та розрахунок розміру збитків, нанесених Фізичною особою – підприємцем Брагар Оленою Євгенівною, м.Південноукраїнськ Миколаївської області Південноукраїнській міській раді, м. Південноукраїнськ Миколаївської області у вигляді неодержаних доходів (орендної плати за землю) за фактичне користування земельною ділянкою за період з 01.10.2021 по 01.10.2024 на суму 92 518 грн 12 коп.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 28.04.2025 відкрито провадження у справі №915/561/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання за наявними матеріалами. 
12.05.2025 до Господарського суду Миколаївської області від Фізичної особи-підприємця Брагар Олени Євгенівни, м. Південноукраїнськ Миколаївської області надійшла заява, в якій відповідач просить суд залучити до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору – Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Центральний 5/14”, м. Південноукраїнськ Миколаївської області, оскільки заявлені позовні вимоги щодо обов`язку окремого співвласника сплатити плату за земельну ділянку, яка є частиною від ділянки, що є прибудинковою територією для Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Центральний 5/14”, м. Південноукраїнськ Миколаївської області та прийняття рішення у справі, може вплинути на права та інтереси землекористування об`єднанням, умов і порядку нарахування податку на землю.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2025 було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Центральний 5/14”, м.Південноукраїнськ Миколаївської області.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.10.2025 року у справі №915/561/25 у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку про те, що позивачем не доведено факт того, що саме Фізична особа-підприємець Брагар Олена Євгенівна, м.Південноукраїнськ Миколаївської області , як власник нежитлового приміщення загальною площею 330,2 кв.м. в багатоквартирному житловому будинку №14 по проспекту Незалежності в м. Південноукраїнськ, є фактичним користувачем земельної ділянки площею 0,0486 га з кадастровим номером 4810800000:13:003:0019, що належить на праві власності Южноукраїнській міській раді, м. Південноукраїнськ Миколаївської області, та, як наслідок, не доведено факту безпідставного збереження відповідачем коштів за рахунок орендної плати. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Південноукраїнська міська рада, м. Південноукраїнськ Миколаївської області з рішенням суду першої інстанції не погодилася, тому звернулася до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.10.2025 у справі № 915/561/25 та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Фізичної особи – підприємця Брагар Олени Євгенівни, м. Південноукраїнськ Миколаївської області на користь Південноукраїнської міської ради, м. Південноукраїнськ Миколаївської області безпідставно збережені кошти в сумі 92 518 грн 12 коп . 
Долучити до апеляційної скарги/матеріалів справи додаткові докази, які не були надані до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. 
Зокрема, скаржник, зазначив, що Фізична особа – підприємець Брагар Олена Євгенівна, м.Південноукраїнськ Миколаївської області, набувши право власності на об`єкт нерухомості, розташований на земельній ділянці, яка перебуває у власності територіальної громади, не оформила та не зареєструвала право землекористування у період з 19.07.2016 року по теперішній час, не сплачувала за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберегла у себе грошові кошти в розмірі орендної плати. 
Скаржник звертає увагу, що Верховний Суд у своїх постановах, зокрема, від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, а також від 20.11.2018 у справі № 905/1680/20 підтвердив, що належними доказами для визначення розміру збитків можуть бути не лише витяг з НГО, а й інші офіційні документи (довідки Держгеокадастру, рішення ради, висновки експертів), які дозволяють обґрунтувати розмір орендної плати, та які є в матеріалах справи.
Апелянт стверджує, що Фізична особа – підприємець Брагар Олена Євгенівна, м.Південноукраїнськ Миколаївської області використовує земельну ділянку (кадастровий номер: 4810800000:13:003:0019) площею 0,0486 га, що знаходиться за адресою: проспект Незалежності, 14, місто Південноукраїнськ, Вознесенський район, Миколаївська область відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав від 26.09.2024 №396752747. 
Цільове (функціональне) використання зазначеної ділянки для комерційного використання під розміщення та обслуговування нежитлового приміщення, магазину «Експрес маркет», що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 25.02.2003 №510. 
З 19.07.2016 року по теперішній час Фізична особа – підприємець Брагар Олена Євгенівна, м.Південноукраїнськ Миколаївської області використовує земельну ділянку (кадастровий номер: 4810800000:13:003:0019), загальною площею 0,0486 га на проспекті Незалежності, 14 у місті Південноукраїнську Миколаївської області без правових підстав, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 14.11.2024.
Щодо земельної ділянки під ОСББ, то вони наразі не сформовані, представником відповідача були додані у якості доказів документи голови правління ОСББ «Нове життя+» Вернигори Г.О., в той час, як ним же було додано, що керівником юридичної особи Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Центральний 5/14”, м.Південноукраїнськ Миколаївської області є Савіна Тетяна Миколаївна, і жодного підтвердження щодо повноважень Генадія Вернигори, як керуючого справами цього ОСББ додано не було, а тому постає питання щодо того, чи доцільним було долучати ці документи, у якості доказів в цій справі, якщо вони, тим паче, стосуються іншого будинку.
У разі формування земельної ділянки під існуючим Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Центральний 5/14”, м.Південноукраїнськ Миколаївської області до її складу не увійде вже сформована земельна ділянка з кадастровим номером: 4810800000:13:003:0019, загальною площею 0,0486 га, оскільки ці дві земельні ділянки будуть мати різне цільове призначення: перша: категорія земель землі житлової та громадської забудови, вид цільового призначення земельної ділянки: 03.07. Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, а земельна ділянка під ОСББ «Центральний 5/14» буде: категорія земель – землі житлової та громадської забудови, вид цільового призначення земельної ділянки: 02.03. Для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку.
Крім того, по тексту апеляційної скарги, позивач просить долучити до апеляційної скарги /матеріалів справи додаткові докази, які не були надані до суду першої інстанції, а саме: протокол судового засідання у цій справі в режимі конференції № 5226281 від 06.10.2025 року; витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 08.10.2025 № НВ-0002030802025; копію листа виконавчого комітету Південноукраїнської міської ради від 07.10.2025 №30/01-32/2815; копію листа ГУ ДЕРЖГЕОКАДАСТРУ У МИКОЛАЇВСЬКІЙ ОБЛАСТІ від 20.10.2025 вих. №18-14-0.120-4637/2-25; копію землевпорядної документації «Проєкт відведення земельної ділянки в тимчасове довгострокове користування на умовах оренди терміном на 5 років Приватному підприємцю Брагар Олені Євгенівни під розміщення та обслуговування кафе з літнім майданчиком із земель постійного користування відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС» в межах міста Южноукраїнськ».
В обґрунтування вказаного клопотання скаржник зазначає, що у протоколі судового засідання в режимі конференції № 5226281 від 06.10.2025 року зафіксовано, що оскільки ряд питань у суду виникли лише на стадії розгляду справи по суті, то у Південноукраїнської міської ради, м.Південноукраїнськ Миколаївської області вже не було можливості надати додаткові докази у справі, оскільки суд вже не приймав їх до розгляду, а деякі докази взагалі не були наявні у Південноукраїнської міської ради, м.Південноукраїнськ Миколаївської області, оскільки позивач не був замовником деяких документів, а тому судом розглядалися лише ті докази, які були надані до цього часу, що в свою чергу призвело до неповного з`ясування усіх обставин справи, і як наслідок прийняття необґрунтованого рішення. 
Заявник зазначає, що ці докази необхідні для того, щоб з`ясувати всю повноту обставин справи, яким чином відбулась заміна земельної ділянки з кадастровим номером 4810800000:13:003:0001, загальною площею 0,0680 га на земельну ділянку з кадастровим номером: 4810800000:13:003:0019, загальною площею 0,0486 га. Тоді стане зрозуміло, що Південноукраїнською міською радою, м.Південноукраїнськ Миколаївської області, вірно встановлено фактичного землекористувача, вірно визначено та нараховано розрахунок розміру збитків, нанесених відповідачем Південноукраїнській міській раді, м.Південноукраїнськ Миколаївської області, у вигляді неодержаних доходів (орендної плати за землю) за фактичне користування земельною ділянкою за період з 01.10.2021 по 01.10.2024 на суму 92 518 грн 12 коп. та законно виставлено позовні вимоги до відповідача, а тому ці докази є досить важливими для вірного вирішення справи по суті та винесення обґрунтованого рішення.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Південноукраїнської міської ради, м. Південноукраїнськ Миколаївської області на рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.10.2025 року у справі №915/561/25, справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
22.01.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.10.2025 у справі № 915/561/25 залишити без змін.
Відповідач зазначає, що в межах розглядуваної справи суд першої інстанції при розгляді справи правильно акцентував увагу на істотних фактичних обставинах: суб`єкта права на земельну ділянку під багатоквартирним будинком та під вбудовано-прибудованим нежитловим приміщенням у його складі; недоведеність розміру площі та розташування спірної земельної ділянки під вбудовано-прибудованим нежитловим приміщенням і її відношення до земельної ділянки - прибудинкової території багатоквартирного будинку за адресою пр-т. Незалежності 14 / бульвар Шевченка 5; причин та підстав зменшення площі, а отже, конфігурації ділянки площею 0,0486 га, котра була одноосібно сформована міською радою за проектом технічної документації та зареєстрована в реєстрі речових прав на ім`я міської ради у вересні 2024 року у відношенні до ділянки площею 0,068 га, котра була предметом договору оренди до 2016 року.
Відповідач зауважує, що 07.05.2019 року співвласниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, розташованого за адресою м. Південноукраїнськ пр-т. Незалежності 14 та б-р. Шевченка 5 було зареєстровано Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центральний 5/14».
У відповідності до рішення Южноукраїнської міської ради від 03.10.2019. №1659 було вирішено: надати згоду на передачу в управління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центральний 5/14», м.Південноукраїнськ Миколаївської області житлового будинку, розташованого на пр-т. Незалежності 14 / б-р. Шевченка 5 у місті Южноукраїнську. Погодити акт списання багатоквартирного будинку з балансу КП «ЖЕО». Зобов`язано КП «ЖЕО» здійснити передачу технічної документації та іншої передбаченої законодавством документації на багатоквартирний будинок, що розташований на пр-т. Незалежності 14 / б-р. Шевченка 5 у місті Южноукраїнську на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центральний 5/14», м.Південноукраїнськ Миколаївської області за актом приймання-передачі. 
Відповідач, як співвласник нежитлового приміщення, є членом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центральний 5/14», м.Південноукраїнськ Миколаївської області. 
Нежитлове приміщення є частиною багатоквартирного будинку та має з ним однакову поштову адресу. Порядок та умови використання спільного майна, у тому числі земельною ділянкою на якій розташований багатоквартирний будинок, розпорядження нею, встановлення, зміна та скасування обмежень щодо користування нею є виключною компетенцією загальних зборів. 
Таким чином, з моменту створення Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центральний 5/14», м.Південноукраїнськ Миколаївської області права на земельну ділянку, відносно якої позивачем здійснено нарахування за фактичне землекористування відповідачем, належать виключно всім співвласникам нерухомого майна будинку (квартир та нежитлових приміщень).
Площі прибудинкових територій по місту були визначені рішенням Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області №21 від 01.02.2017 «Про затвердження натуральних показників площ прибудинкових територій по кожному багатоквартирному житловому будинку та гуртожитку комунальної власності міста Южноукраїнська в новій редакції» із додатками. 
Відповідач звертає увагу, що зазначеним рішенням та додатком №4 площі прибудинкових територій, в тому числі, будинку пр-т. Незалежності №14 / б-р. Шевченка 5 в м. Южноукраїнськ визначено в числовому показнику площі в метрах квадратних, що для будинку становить 9109,77 кв. метрів. 
Отже, на думку відповідача, судом першої інстанції дано абсолютно правильну оцінку обставинам відсутності конкретизації розміщення ділянки, по якій здійснено нарахування та ненадання жодного аргументу про її співвідношення з прибудинковою територію багатоквартирного будинку. 
Разом з тим, звертаючись з відповідним позовом до суду, позивачем не доведено обставин фактичного використання відповідачем спірної земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером 4810800000:13:003:0019 площею 0,0486. 
Так, зі змісту витягу № 396752747 від 26.09.2024 року з Державного реєстру речових прав вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 4810800000:13:003:0019, площею 0,0486 га належить на праві власності Южноукраїнській міській раді, м.Південноукраїнськ Миколаївської області. 
Відповідач стверджує, що суд правильно звернув увагу на те, що матеріали справи не містять доказів, що вказана ділянка розташована за адресою м. Миколаїв, проспект Незалежності, 19, або має будь-який інший правовий чи фактичний зв`язок із об`єктом нерухомості відповідача, що є членами об`єднання.
Південноукраїнська міська рада, м.Південноукраїнськ Миколаївської області не має законних повноважень самостійно формувати земельні ділянки під належними третім особам на праві власності об`єктами нерухомого майна. 
Відповідач звертає увагу, що із доказів, які не були подані суду першої інстанції, хоча у представнику позивача Нестеренко І.В. була на те об`єктивна можливість, а саме, витягу з ДЗК про земельну ділянку HB-0002030802025 від 08.10.2025 року, земельна ділянка кадастровий номер 4810800000:13:003:0019 сформована на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), від 07.06.2024 року (ТОВ «ВІТ-ЕКСПЕРТ», Лагно В.В.).
В подальшому, 23.09.2024 року було зареєстроване речове право в ДРРП за міською радою, відомості є відкритими та знаходяться в ДРРП. В межах періоду 01.10.2021-01.10.2024 рік, за який позивач здійснив безпідставне нарахування плати за користування ділянкою, розглядувана ділянка не була сформована та зареєстрована. Міська рада порушила закон та діяла не у спосіб і згідно повноважень, передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування». Так як одноосібно здійснила дії щодо формування земельної ділянки, на якій розташоване приватне нерухоме майно громадянки, а в подальшому здійснила державну реєстрації речового права - права власності на ім`я міської ради. 
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про землеустрій» одним із видів документації із землеустрою є технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). 
Відповідач звертає увагу, що відносно земельної ділянки кадастровий номер 4810800000:13:003:0019 відсутні відомості на публічній кадастровій карті ДЗК. 
В підтвердження відповідач надає викопіювання з публічної кадастрової карти станом на 22.01.2026 рік, на якому видно розташування багатоквартирного будинку з приміщенням та відсутністю нанесення жодної сформованої ділянки.
Відзив долучено до матеріалів справи.
23.01.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від відповідача надійшла заява, у якій останній зазначає, що ним помилково до відзиву на апеляційну скаргу не було долучено викопіювання з публічної кадастрової карти станом на 22.01.2026, отже разом з цією заявою відповідач надає роздруківку з публічної кадастрової карти. 
Суд апеляційної інстанції відмовляє у даній заяві, оскільки надана відповідачем до заяви роздруківка з публічної кадастрової карти має інформативний характер та датована після ухвалення рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим не впливають на оцінку законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення.
Приписи п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначають, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму (що станом на момент подання позову у даній справі складає 3028 грн.). 
В порядку спрощеного провадження за законом підлягають розгляду малозначні справи, і в даному випадку єдиним критерієм для такого розгляду є саме ціна позову. Судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку справа №915/561/25 відповідає ознакам малозначної справи за законом, оскільки ціна позову складає 92518 грн 12 коп.
Розглянувши клопотання скаржника про долучення додаткових доказів, судова колегія дійшла висновку про таке. 
Згідно з ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Вимогами ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, унормовано, що письмові докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до правового висновку щодо застосування статей 80, 81, 269 Господарського процесуального кодексу України, викладеного Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку – позивача).
Отже, при поданні учасником справи клопотання про долучення додаткових доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає (правова позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду наведена у постанові від 16.06.2021 у справі №915/2222/19).
Судова колегія зазначає, що позивачем не доведено винятковості випадку неможливості подання таких доказів до та/або під час розгляду справи в суді першої інстанції, з урахуванням того, що у позивача, який зацікавлені в позитивному вирішенні справи на свою користь, не було перешкод в представленні суду усіх доказів, які, як він вважає, підтверджують обґрунтованість його позовних вимог.
Так, виходячи із правил доказування у господарському процесі, закріплених в ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, а також принципів змагальності сторін у господарському процесі, судова колегія зазначає, що подання тих чи інших доказів стосовно обставин, які мають значення для справи, обмежується встановленими законом процедурами та строками. При цьому, як вже зазначалося вище, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього.
Вказане стосується і письмових документів, долучених до клопотання про залучення додаткових доказів, тому судова колегія зазначає, що прийняття та надання таким документам правової оцінки судом апеляційної інстанції є неможливим з огляду на вимоги процесуального закону.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що заявник не дотримався чітко встановленого процесуальним законодавством порядку подання додаткових доказів в суді апеляційної інстанції, а саме, ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, що, як наслідок, виключає вчинення судом апеляційної інстанції процесуальних дій щодо долучення та надання оцінки таким доказам (аналогічна позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №904/3582/18, від 04.04.2019 у справі №918/329/18).
Крім того, колегія суддів зазначає, що сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази. Це відповідає і практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права відповідно до Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Наприклад, ЄСПЛ у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine, заява №3236/03, п. 40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.
У зв`язку із вищевикладеним, суд апеляційної інстанції відмовляє у клопотанні скаржника про долучення додаткових доказів, які не були надані до суду першої інстанції. 
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Південноукраїнської міської ради, м.Південноукраїнськ Миколаївської області на рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.10.2025 року у справі №915/561/25 не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.10.2025 року у справі №915/561/25 не потребує скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Миколаївської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи належними засобами доказування наступні обставини.

Брагар Олені Євгенівні на підставі рішення Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області № 510 від 23.11.2001 “Про затвердження акту держаної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкту переобладнаних приміщень до експлуатації” та згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.02.2003 на праві приватної власності належить нежитлове приміщення загальною площею 330,2 кв.м. в багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 (стара назва – м. Южноукраїнськ). 
Вказане також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 366799365 від 21.02.2024.
01.06.2004 між Виконавчим комітетом Южноукраїнської міської ради, як орендодавцем, та суб`єктом підприємницької діяльності Брагар Оленою Євгенівною, як орендарем, було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0680 га по проспекту Леніна, 14 в місті Южноукраїнську Миколаївської області строком на 5 років для комерційного використання під розміщення та обслуговування кафе “Добрий вечір”.
Договір зареєстровано у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 01.06.2004 року за №010400300014. 
За даними позивача, не спростованими та не запереченими відповідачем, вказаний договір оренди було укладено щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4810800000:13:003:0001.
25.06.2009 Южноукраїнською міською радою прийнято рішення №1051 “Про затвердження продовження терміну користування земельною ділянкою Фізичній особі-підприємцю Брагар Олені Євгенівні в короткострокову оренду для комерційного використання під розміщення та обслуговування магазину “Експрес маркет” по проспекту Леніна, 14”, яким продовжено термін короткострокової оренди земельної ділянки на 5 років.
18.07.2011 між Южноукраїнською міською радою, як орендодавцем, та Фізичною особою-підприємцем Брагар Оленою Євгенівною, як орендарем, укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки №010400300014 від 01.06.2004 року, згідно якої, сторони прийшли згоди викласти п. 6 договору у такій редакції: “Договір продовжено на 5 років. По закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі. Позивач має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі)”
Додатковою угодою від 18.07.2011 (зареєстрована 18.07.2011 за № 481080004000010) до договору оренди земельної ділянки від 01.06.2004, договір продовжено на 5 років (до 18.07.2016 включно).
05.08.2016 Фізична особа-підприємець Брагар Олена Євгенівна, м.Південноукраїнськ Миколаївської області направила Виконавчому комітету Южноукраїнської міської ради повідомлення від 03.08.2016, за змістом якого зазначала, зокрема, про те, що приміщення магазину є вбудованим-прибудованим до першого поверху багатоквартирного житлового будинку за адресою вул. Леніна 14. Власниця нежитлового приміщення є співвласницею багатоквартирного будинку. Ділянка згідно плану договору оренди є частиною прибудинкової території. За такого, відповідачем було заявлено про неможливість укладення договору оренди на тих умовах, що мали місце раніше.
02.11.2016 Фізична особа-підприємець Брагар Олена Євгенівна, м.Південноукраїнськ Миколаївської області звернулася до Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради з повідомленням від 01.11.2016, за змістом якого, для можливості врегулювання правовідносин оренди землі, вимагала від адресата здійснити розмежування на підставі відповідного проекту прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку по проспекту Незалежності 14 та іншої території навколо будинку – для визначення розміру і конфігурації земельної ділянки.
Зі змісту листа Комунального підприємства “Житлово-експлуатаційне об`єднання” №2952 від 15.11.2016 вбачається, що станом на 15.11.2016 житловий будинок за адресою проспект Незалежності, 14 / бульвар Шевченка, 5 перебував на балансі Комунального підприємства “Житлово-експлуатаційне об`єднання”. Натуральні показники площ прибудинкової території житлового будинку за вказаною адресою затверджені рішенням Виконавчого комітету від 23.03.2016 № 82 та становлять – 9109,77 кв.м.
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що надалі рішенням Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради № 21 від 01.02.2017 “Про затвердження натуральних показників площ прибудинкових територій по кожному багатоквартирному будинку та гуртожитку комунальної форми власності міста Южноукраїнська в новій редакції” було вирішено, зокрема, затвердити натуральні показники площ прибудинкових територій по кожному багатоквартирному будинку та гуртожитку комунальної форми власності міста Южноукраїнська в новій редакції (додатки 1,2,3,4,5).
Відповідно до додатку №4 площі прибудинкових територій, в тому числі, будинку за адресою пр-т Незалежності, 14 / б-р Шевченка, 5 в м. Южноукраїнськ визначено в числовому показнику площі в метрах квадратних, що для вказаного будинку становить 9109,77 кв.м.
10.07.2017 Фізична особа - підприємець Брагар Олена Євгенівна, м.Південноукраїнськ Миколаївської області звернулася до Комунального підприємства “Житлово-експлуатаційне об`єднання” з заявою від 10.07.2017 про необхідність відведення земельної ділянки для обслуговування багатоквартирного будинку. У вказаній заяві відповідач просила Комунальне підприємство здійснити заходи з метою затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування для обслуговування багатоквартирного будинку за адресою пр-т Незалежності, 14 / б-р Шевченка, 5 у м. Южноукраїнськ Миколаївської області. 
У відповідь на вказане звернення Комунальне підприємство “Житлово-експлуатаційне об`єднання” листом № 1589 від 27.07.2017 повідомило, що “КП “ЖЕО” виділені бюджетні кошти для виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в постійне обслуговування по 34-м багатоквартирним житловим будинкам. Рішенням міської ради підприємство зобов`язано у шестимісячний термін подати на розгляд проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Повідомлено, що КП “ЖЕО” працює в даному напрямку по мірі виділення коштів з міського бюджету.
22.05.2018 Фізична особа-підприємець Брагар Олена Євгенівна, м..Південноукраїнськ Миколаївської області вчергове направила до Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради лист від 21.05.2018, за змістом якого зазначила, зокрема, про те, що належне їй вбудоване-прибудоване нежитлове приміщення, розміщене на земельній ділянці, площа якої відноситься до прибудинкової території. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинку, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються співвласникам. Відповідач, як власник нежитлового приміщення, є одним із співвласників у багатоквартирному житловому будинку. Відповідач повідомила про готовність укласти договір оренди земельної ділянки з урахуванням вищевикладеного.
Додаткових угод, чи договорів щодо продовження строку оренди земельної ділянки площею 0,0680 га (кадастровий номер 4810800000:13:003:0001) по проспекту Незалежності (стара назва – проспект Леніна), 14 в місті Южноукраїнську Миколаївської області між сторонами укладено не було. 
За такого, термін оренди вищевказаної земельної ділянки закінчився 18.07.2016.
За даними відповідача, 07.05.2019 співвласниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, розташованого за адресою м. Південноукраїнськ пр-т Незалежності,14 / б-р Шевченка, 5, було зареєстровано Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Центральний 5/14” (код ЄДРПОУ 42986170).
З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що державну реєстрацію юридичної особи - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Центральний 5/14” (код 42986170) проведено 07.05.2019.
Рішенням Южноукраїнської міської ради № 1659 від 03.10.2019 “Про надання згоди на передачу в управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Центральний 5/14” житлового будинку, розташованого на проспекті Незалежності 14/ бульвар Шевченка 5 у місті Южноукраїнську та списання багатоквартирного будинку з балансу комунального підприємства “Житлово-експлуатаційне об`єднання” було надано згоду на передачу в управління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Центральний 5/14” житлового будинку, розташованого на проспекті Незалежності 14/ бульвар Шевченка 5 у місті Южноукраїнську; погоджено акт про списання багатоквартирного будинку з балансу Комунального підприємства “Житлово-експлуатаційне об`єднання”.
У подальшому, Фізична особа – підприємець Брагар Олена Євгенівна, м. Південноукраїнськ Миколаївської області звернулася до Южноукраїнської міської ради з листом від 12.07.2021, в якому в черговий раз зазначила, що не вбачає правових підстав для укладання договору оренди земельної ділянки та повідомила позивача про необхідність вирішення питання про надання згоди Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Центральний 5/14”, м.Південноукраїнськ Миколаївської області на розроблення проекту землеустрою для обслуговування багатоквартирного будинку. Відповідачем наголошено на тому, що в результаті саме об`єднання буде мати зобов`язання зі сплати земельного податку, який в свою чергу буде надходити від окремих співвласників квартир та нежитлових приміщень пропорційно до площі, що перебуває у власності. 
Виконавчий комітет Южноукраїнської міської ради звертався до відповідача з листом №20/02-34/1845 від 01.08.2022 “Про укладання договору оренди земельної ділянки”, в якому зазначав про необхідність відповідачу укласти договір оренди земельної ділянки за адресою: проспект Незалежності, 19, при цьому, посилаючись на земельну ділянку з кадастровим номером 4810800000:13:003:0019.
Крім того, 03.09.2024 Виконавчий комітет Южноукраїнської міської ради направив Брагар Олені Євгенівні лист № 22/01-34/2326 від 29.08.2024 “Про укладання договору оренди земельної ділянки”, в якому зазначав про необхідність відповідачу укласти договір оренди земельної ділянки за адресою проспект Незалежності, 19, при цьому посилаючись на земельну ділянку з кадастровим номером 4810800000:13:003:0019.
21.10.2024 Виконавчий комітет Южноукраїнської міської ради направив Брагар Олені Євгенівні лист № 22/01-34/2795 від 18.10.2024 “Про попередній розрахунок збитків”, за змістом якого вимагав відшкодувати збитки у вигляді неодержаних доходів (орендної плати за землю) за час фактичного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 4810800000:13:003:0019, яка розташована за адресою: проспект Незалежності, 14 в м. Южноукраїнську Вознесенського району Миколаївської області (у розмірі 92 518 грн 12 коп. за період з 01.10.2021 по 01.10.2024).
12.11.2024 Виконавчий комітет Южноукраїнської міської ради направив Брагар Олені Євгенівні лист № 22/01-34/3011 від 12.11.2024 “Запрошення на комісію”, за змістом якого повідомляв адресата про те, що 25.11.2024 о 14:00 в залі засідань Виконавчого комітету Южноураїнської міської ради відбудеться засідання комісії з визначення і відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, на яку відповідач запрошується, у зв`язку з використанням земельної ділянки комунальної власності загальною площею 0,0486 га (486 кв.м.), кадастровий номер: 4810800000:13:003:0019, яка знаходиться за адресою: проспект Незалежності, 14, місто Південноукраїнськ, Вознесенський район, Миколаївська область без правовстановлюючих документів.
25.11.2024 комісією з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам розглянуто розрахунок розміру збитків, нанесених Фізичною особою - підприємцем Брагар Оленою Євгенівною, м.Південноукраїнськ Миколаївської області Південноукраїнській міській раді, м.Південноукраїнськ Миколаївської області у вигляді неодержаних доходів (орендної плати за землю) за фактичне користування земельною ділянкою за період з 01.10.2021 по 01.10.2024 на суму 92 518 грн 12 коп. За результатами розгляду вказаного розрахунку було вирішено визначити розмір збитків, нанесених Фізичною особою - підприємцем Брагар Оленою Євгенівною, м.Південноукраїнськ Миколаївської області Південноукраїнській міській раді, м.Південноукраїнськ Миколаївської області у вигляді неодержаних доходів (орендної плати за землю) за фактичне користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: проспект Незалежності, 14 місто Південноукраїнськ, Миколаївська область за період з 01.10.2021 по 01.10.2024 у розмірі 92 518 грн 12 коп.
Вказане рішення комісії оформлене актом №5 від 25.11.2024, який затверджено рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради № 570 від 29.11.2024 “Про затвердження актів з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам”.
З метою досудового врегулювання спору, 09.12.2024 Виконавчий комітет Южноукраїнської міської ради направив Брагар Олені Євгенівні претензію № 5 від 03.12.2024 (за вих. № 22/01-34/3235 від 05.12.2024) про відшкодування шкоди (збитків) у вигляді неодержаних доходів (орендної плати за землю).
Відповідач відповіді на вказану претензію не надав, грошових коштів, визначених у претензії не сплатив, що і стало для позивача підставою для звернення до суду з відповідним позовом.
Інших належних та допустимих доказів матеріали справи не містять.
Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих відповідачем грошових коштів в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України у розмірі 92518 грн 12 коп.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
За положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст. 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 Цивільного кодексу України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес, яке у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Зазначені висновки висвітлені в абзаці 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Згідно зі ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).
Частиною 1 ст. 3 Земельного кодексу України унормовано, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відповідно до положень статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
За змістом ст. 122, 123, 124 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передання в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Частиною 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України "Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.
У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за приписами ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. До обов`язків землекористувачів згідно зі статтею 96 Земельного кодексу України віднесено своєчасну сплату земельного податку або орендної плати.
Відповідно до ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.
За умовами частини другої ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.
Як було встановлено вище за текстом цієї постанови, спір цієї справи стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів у порядку статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України, як землекористувача, який у спірний період використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів.
Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Приписами ч. 1 ст. 93 та ст. 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (п. “в” ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України).
Таким чином, за змістом вказаних положень виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені.
Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини 2 статті 120 Земельного кодексу України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.
Отже, у випадку використання землекористувачем сформованої земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотриманої орендної плати в порядку статті 1212 Цивільного кодексу України.
Південноукраїнська міська рада, м.Південноукраїнськ Миколаївської області звертаючись з цим позовом до суду, посилається на фактичне користування відповідачем земельною ділянкою, яка перебуває у комунальній власності, під належним йому нерухомим майном без відповідних правовстановлюючих документів.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.
Отже, позов про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою може пред`явити власник земельної ділянки, оскільки саме йому належить право вимоги такої плати, яка є обов`язковим платежем за користування землею згідно із законодавством України або ж відповідна особа, якій власником делеговані його повноваження. Власник земельної ділянки - це особа, яка має законне право володіти та користуватися земельною ділянкою, і саме їй належить право вимоги оплати за її використання, яка не була сплачена неправомірно.
При цьому, обов`язок зі сплати сум неодержаних доходів виникає у землекористувача у випадку:
- фактичного використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів;
- наявності зобов`язання укласти договір оренди та сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою;
- безпідставного збереження грошових коштів у формі орендних платежів;
- обов`язок сплати відповідних коштів за звичайних обставин, тобто у випадку оформлення договору оренди;
- недоотримання власником земельної ділянки грошових коштів, які землекористувач у обов`язковому порядку мав сплачувати за весь час фактичного використання земельних ділянок.
Саме за наявності усіх вищенаведених елементів складу цивільного правопорушення виникає кондикційне зобов`язання з повернення безпідставно збережених коштів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 року у справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 року у справі № 924/856/20.
Таким чином, положення гл. 15, ст. 120, 125 Земельного кодексу України, ст. 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі №924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 22/207/15 та №922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19.
В даному випадку матеріалами справи підтверджено та вірно встановлено місцевим господарським судом, що звертаючись з відповідним позовом до суду позивачем не доведено обставин фактичного використання відповідачем спірної земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером 4810800000:13:003:0019.
Так, зі змісту витягу №396752747 від 26.09.2024 з Державного реєстру речових прав вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 4810800000:13:003:0019, площею 0,0486 га належить на праві власності Южноукраїнській міській раді Миколаївської області.
Водночас, як вірно зауважено судом першої інстанції, матеріали справи не містять доказів, що вказана ділянка розташована за адресою м. Миколаїв, проспект Незалежності, 19, або має будь-який інший правовий чи фактичний зв`язок із об`єктом нерухомості відповідача.
В свою чергу, позивачем наданий акт №5 від 14.11.2024, у якому зазначено про проведення планової робочої перевірки щодо встановлення факту використання земельної ділянки комунальної форми власності Фізичною особою - підприємцем Брагар Оленою Євгенівною, м.Південноукраїнськ Миколаївської області за адресою: проспект Незалежності, 14 у місті Південноукраїнську, на якій знаходиться вхід та прибудова до нежилого приміщення, магазин “ЕКСПРЕС-МАРКЕТ”. 
За змістом цього акту зазначено, що в ході перевірки виявлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 4810800000:13:003:0019 використовується Фізичною особою - підприємцем Брагар Оленою Євгенівною, м.Південноукраїнськ Миколаївської області під розміщення та обслуговування входу та прибудови до нежилого приміщення, магазину “ЕКСПРЕС-МАРКЕТ”, яке згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.02.2024 № 366799365 на праві приватної власності належить Брагар Олені Євгенівні.
Проте, судова колегія наголошує, що оформлений в односторонньому порядку акт, як і посилання на використання спірної земельної ділянки відповідачем у листах Виконавчого комітету Південноукраїнської міської ради, не можуть вірогідно підтверджувати обставин використання земельної ділянки площею 486 кв.м. відповідачем.
Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що наданий позивачем розрахунок розміру збитків, нанесених Фізичною особою – підприємцем Брагар Оленою Євгенівною, м.Південноукраїнськ Миколаївської області Південноукраїнській міській раді, м.Південноукраїнськ Миколаївської області у вигляді неодержаних доходів (орендної плати за землю) за фактичне користування земельною ділянкою за період з 01.10.2021 по 01.10.2024 на суму 92 518 грн 12 коп. виконано позивачем щодо земельної ділянки площею 486 кв.м., в той час як площа належного відповідачу нерухомого майна складає 330,2 кв.м.
Належних та достатніх обґрунтувань щодо наведених обставин позивачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не доведено.
Крім того, посилаючись на несплату відповідачем орендної плати за використання земельної ділянки з кадастровим номером 4810800000:13:003:0019, позивач надав суду першої інстанції, в якості доказів лист Фінансового управління Южноукраїнської міської ради №05-18/522 від 21.11.2024, який не взято до уваги місцевим господарським судом, оскільки вказаний лист надано у відповідь на запит позивача щодо надання інформації про відповідача щодо сплати орендної плати за використання земельної ділянки з кадастровим номером 4810800000:13:003:0001.
Отже, враховуючи вищевикладені обставини, оцінивши наявні у справі докази, судова колегія вважає, що позивачем не доведено належними, допустимими та вірогідними доказами факт того, що саме Фізична особа-підприємець Брагар Олена Євгенівна, м.Південноукраїнськ Миколаївської області, як власник нежитлового приміщення загальною площею 330,2 кв.м. в багатоквартирному житловому будинку №14 по проспекту Незалежності в м. Південноукраїнськ, є фактичним користувачем земельної ділянки площею 0,0486 га з кадастровим номером 4810800000:13:003:0019, що належить на праві власності Южноукраїнській міській раді Миколаївської області, та, як наслідок, не доведено факту безпідставного збереження відповідачем коштів за рахунок орендної плати.
Судова колегія не приймає до уваги доводи скаржника, що відповідач використовує земельну ділянку кадастровий номер: 4810800000:13:003:0019 площею 0,0486 га, яка знаходиться за адресою: проспект Незалежності, 14, місто Південноукраїнськ, Вознесенський район, Миколаївська область відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав від 26.09.2024 №396752747 та звертає увагу на той факт, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав, який наданий позивачем до позовної заяви, вбачається, що право власності за міською радою на земельну ділянку 4810800000:13:003:0019 площею 0,0486 га зареєстровано 23.09.2024, однак є очевидним, що в межах заявленого позивачем періоду 01.10.2021-01.10.2024, за який останній здійснив безпідставне нарахування плати за користування ділянкою, розглядувана ділянка не була сформована та зареєстрована за позивачем.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту ст.79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постанові від 16.02.2021 у справі №927/645/19.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою ВС у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Надаючи оцінку всім доказам та доводам скаржника у їх сукупності із застосуванням стандарту доказування «вірогідності доказів», судова колегія доходить висновку про те, що докази, надані позивачем на підтвердження існування обставин для стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів є такими, що не відповідають таким стандартам, тоді як доводи, наведені відповідачем, підтверджені такими доказами і останній довів суду належними засобами доказування наявність обставин для відмови у стягненні грошових коштів. 
Тому суд апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вірно застосував положення національного законодавства, надав вірну оцінку спірним правовідносинам у контексті зазначених норм, у зв`язку із чим оскаржуване рішення, яке переглядалося в апеляційному порядку, є правомірним, а доводи Південноукраїнської міської ради, м. Південноукраїнськ Миколаївської області, викладені в апеляційній скарзі, є такими, що не спростовують наведених висновків господарського суду першої інстанції, а, відтак, підстави для скасування чи зміни судового рішення у даному випадку відсутні.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29). Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).
Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що всі істотні обставини справи судом першої інстанції встановлені вірно, з огляду на що рішення суду першої інстанції скасування або зміни не потребує.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
За таких обставин, суд вважає, що апеляційна скарга Південноукраїнської міської ради, м. Південноукраїнськ Миколаївської області не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.10.2025 року у справі №915/561/25 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Південноукраїнської міської ради, м. Південноукраїнськ Миколаївської області на рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.10.2025 року у справі №915/561/25 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.10.2025 року у справі №915/561/25 залишити без змін.
Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п.2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 23.03.2026 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва

Судді Я.Ф. Савицький

А.І. Ярош