ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року	Львів	Справа № 140/4124/25 пров. № А/857/39922/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,
суддя Запотічний І.І., 
суддя Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 року (головуючий суддя Каленюк Ж.В., м.Луцьк) у справі №140/4124/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

21.04.2025 позивач ( ОСОБА_1 ) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області (відповідач), в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 25 березня 2025 року №907600143026 щодо проведення перерахунку пенсії позивачу за віком відповідно до Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» (Закон №889-VIII) без врахування довідок Управління соціальної та ветеранської політики Камінь-Каширської районної державної адміністрації від 08 квітня 2024 року №1472 та №1473 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця; зобов`язати відповідача здійснити з 09 квітня 2024 року (з дати звернення) перерахунок та виплату пенсії позивача за віком відповідно до Закону №889-VIII на підставі довідок Управління соціальної та ветеранської політики Камінь-Каширської районної державної адміністрації від 08 квітня 2024 року №1472 та №1473.
Позов обґрунтовує тим, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області (ГУ ПФУ у Волинській області) як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон №1058-ІV), рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року у справі №140/5268/24 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) перевести позивача з 09 квітня 2024 року на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону №889-VIII. Однак при попередньому розрахунку розміру пенсії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не врахувало довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, видані Управлінням соціальної та ветеранської політики Камінь-Каширської районної державної адміністрації від 08 квітня 2024 року, посилаючись на те, що рішення суду не містить такого зобов`язання. Надалі 17 березня 2025 року позивач подав заяву про проведення перерахунку пенсії на підставі вказаних довідок, у задоволенні якої рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 25 березня 2025 року №907600143026 було відмовлено у зв`язку з відсутністю правових підстав. Позивач не погоджується із таким рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області та вважає протиправним неврахування довідок від 08 квітня 2024 року №1472 та №1473 (про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державного службовця), виданих відповідно до пункту 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року №622 в редакції, чинній на час подання заяви від 09 квітня 2024 року (Порядок №622).
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга. Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. Крім того, зазначає, що вважає оскаржуване рішення протиправним, оскільки на думку позивача ним дотримані всі законодавчо визначені вимоги щодо призначення пенсії за віком відповідно до чинного Закону №889-VIII: на момент звернення за перерахунком пенсії він досягнув необхідного 62-річного віку, має необхідний загальний стаж та стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій державних службовців до набрання чинності Законом №889-VIII (до травня 2016 року). Також вказує, що в Україні право на вибір пенсії передбачено статтею 10 Закону №1058-ІV, яка свідчить, що особі, яка має право на різні види пенсій (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначають один з цих видів пенсії за її вибором. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
ОСОБА_1 з 15 листопада 2002 року було призначено пенсію за віком відповідно до Закону №3723-ХІІ, про що наявний протокол від 23 січня 2003 року №7401.
З матеріалів справи також слідує, що з 01 травня 2020 року він був отримувачем пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV, а 09 квітня 2024 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області (де він перебуває на обліку як пенсіонер) із заявою про переведення його із пенсії за віком, призначеної згідно із Законом №1058-ІV, на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII з врахуванням довідок Управління соціальної та ветеранської політики Камінь-Каширської районної державної адміністрації від 08 квітня 2024 року №1472 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та №1473 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.
Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 16 квітня 2024 року №907600143026 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні його заяви.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року у справі №140/5268/24, яке набрало законної сили 04 вересня 2024 року, позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, ГУ ПФУ у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 16 квітня 2024 року №907600143026; зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснити переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону №889-VIII з 09 квітня 2024 року.
Листами від 30 жовтня 2024 року №0300-0307-8/64174 та від 21 листопада 2024 року №0300-0305-8/69154 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило позивача про виконання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області рішення суду у справі №140/5268/24 у межах покладених зобов`язань та у зв`язку із зменшенням розміру пенсії продовження виплати пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV, а також рекомендувало звернутися до територіального відділу обслуговування громадян для узгодження подальшого виконання рішення суду.
Не є спірною та обставина, що 17 березня 2025 року позивач звернувся із заявою щодо переведення його на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» з врахуванням довідок Управління соціальної та ветеранської політики Камінь-Каширської районної державної адміністрації від 08 квітня 2024 року №1472 та №1473.
Рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 25 березня 2025 року №907600143026 відмовлено у переведенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з врахуванням довідок від 08 квітня 2024 року №1472 та №1473. В обґрунтування такого рішення зазначено, що ОСОБА_1 в період з 15 листопада 2002 року по 30 квітня 2020 року отримував пенсію, призначену відповідно до Закону №3723-ХІІ, а тому він має право на пенсію державного службовця у розмірі, який він отримував до 01 травня 2020 року (тобто у розмірі до часу переведення його на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV), який є значно меншим за розмір, який позивач отримує на цей час, однак згода ОСОБА_1 щодо переведення на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» із зменшенням розміру пенсії відсутня; довідки про складові заробітної плати від 08 квітня 2024 року №1472 та №1473 суперечать вимогам Порядку №622, яким передбачена видача довідок для призначення, а не для перерахунку пенсій.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у врахуванні довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Управління соціальної та ветеранської політики Камінь-Каширської районної державної адміністрації, позивач звернувся з до суду першої інстанції з позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01 травня 2016 року визначалися Законом №3723-XI.
01 травня 2016 року набрав чинності Закон №889-VIII, пунктом 2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення якого визнано такими, що втратили чинність: Закон України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Згідно з пунктами 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до приписів частини першої статті 37 Закону №3723-XI на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стаж державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Відтак, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №822/524/18).
Отже, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом №889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, та мають передбачені вік та страховий стаж.
Пунктом 2 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року №622 (зі змінами згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2024 року №823 Про внесення змін до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, що є чинною з 20 липня 2024 року; Порядок №622), також установлено, що згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII Про державну службу на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. №3723-XII Про державну службу (Закон) мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII Про державну службу: мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.
Згідно пункту 3-1 Порядку №622 державні службовці, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII «Про державну службу» займали посади державної служби та які пенсію, призначену відповідно до Закону, не отримували з дати призначення до дня набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII «Про державну службу», мають право на обчислення пенсії на умовах цього Порядку після звільнення з посади державної служби.
Відповідно до приписів пункту 5 Порядку №622 довідки про заробітну плату державних службовців, визначені за формами згідно з додатками 1-6, видаються виключно для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII «Про державну службу» пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. №3723-XII «Про державну службу» та не є підставою для перегляду раніше призначеної пенсії державного службовця.
З матеріалів справи вбачається, що позивач має понад 20 років стажу державної служби. Окрім цього, у період з 15 листопада 2002 року по 30 квітня 2020 року він отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» (в розмірі 90 відсотків заробітку державного службовця).
Надалі позивач отримує пенсію за віком згідно із Законом №1058-IV, а спір виник через бажання позивача перейти на пенсію державного службовця з урахуванням рішення суду у справі №140/5268/24 (стосувався його заяви від 09 квітня 2024 року) та здійснити перерахунок пенсії на підставі довідок, виданих Управлінням соціальної та ветеранської політики Камінь-Каширської районної державної адміністрації від 08 квітня 2024 року про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, про що 17 березня 2025 року подана заява до ГУ ПФУ у Волинській області.
Колегія суддів зауважує, що питання переведення позивача на пенсію державного службовця за віком не поставало та не вирішувалося при розгляді справи №140/5268/24.
За результатами вирішення заяви 17 березня 2025 року (розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Кіровоградській області) оскаржуваним рішенням у такому переведенні позивачу відмовлено з тих підстав, що розмір пенсії внаслідок переведення буде меншим, ніж отримувана пенсійна виплата до переведення (згоду щодо переведення на пенсію у меншому розмірі позивач не надав), а пенсія, призначена на підставі Закону №3723-ХІІ, перерахунку на підставі оновлених довідок не підлягає.
Відтак, ключовим у цій справі є питання права особи, яка бажає перейти з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону №1058-IV, на отримання пенсії державного службовця за віком, якщо їй вже призначалась така пенсія раніше, з проведенням перерахунку відповідно до статті 37 Закону №3723-XII на підставі нових довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за посадою, з якої така особа вийшла на пенсію.
Питання можливості перерахунку пенсії на підставі нових довідок про складові заробітної плати не є новим для судової практики й вже було предметом розгляду у Верховному Суді.
Серед іншого, у постанові Верховного Суду від 19 березня 2025 року у справі №300/936/23 викладено правовий висновок, згідно з яким ані Закон №889-VIII, ані Закон №1058-IV не містять положень, які б передбачали підстави або механізм для перерахунку пенсії державного службовця у зв`язку зі зміною (збільшенням) розміру заробітної плати діючих службовців. Аналогічним чином, жодних підстав для такого перерахунку не передбачає і стаття 37 Закону №3723-ХІІ, яка регламентує порядок призначення пенсії за віком державним службовцям.
Верховний Суд у вищезгаданій постанові також наголосив на принципі прямої дії закону в часі: до правовідносин щодо перерахунку пенсій підлягає застосуванню законодавство, чинне на момент звернення за перерахунком або переведенням, а не те, що діяло на час первинного призначення пенсії. Отже, законодавство, чинне на момент звернення позивачки, не передбачало можливості проведення перерахунку пенсії державного службовця, зокрема на підставі поданих нею довідок про оновлені складові заробітної плати.
Отже, за наявності права на отримання пенсії згідно зі статтею 37 Закону №3723-XII, проте за відсутності підстав для перерахунку такої пенсії у зв`язку із підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям, вирішальним є саме розмір пенсії, на який матиме право позивач в разі його переведення на таку пенсію у порівнянні із отримуваним ним розміром пенсії за Законом №1058-IV.
Апеляційний суд також бере до уваги правову позицію, викладену у Рішенні Конституційного Суду України від 23 грудня 2022 року №3-р/2022 у справі №3-132/2018 (5462/17), ухваленому за конституційною скаргою щодо перевірки на відповідність Конституції України підпункту 1 пункту 2 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну службу» №889-VIII.
У вищезазначеному Рішенні Конституційний Суд України визнав вказане положення таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), у частині, в якій воно унеможливлювало здійснення перерахунку пенсій, призначених відповідно до статті 37 Закону №3723-XІІ зі змінами. Водночас Суд наголосив на обов`язку Верховної Ради України внести відповідні законодавчі зміни з метою врегулювання порядку і механізму перерахунку пенсій, призначених за зазначеною нормою, з урахуванням приписів Конституції України, принципу правової визначеності та висновків цього Рішення.
Відтак, Конституційний Суд України підтвердив необхідність законодавчого унормування механізму реалізації права на перерахунок пенсії державного службовця, однак до моменту такого врегулювання саме по собі визнання норми неконституційною не створює підстав для автоматичного перерахунку пенсії в судовому порядку без відповідного законодавчого механізму.
Аналогічні правові висновки щодо застосування зазначених норм права були викладені у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2023 року у справі №520/6418/21.
Апеляційний суд також наголошує, що відповідно до пункту 13 розділу ХV Прикінцеві та перехідні положення Закону №1058-ІV у разі якщо особі призначено пенсію відповідно до законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про статус народного депутата України», «Про наукову і науково-технічну діяльність», її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення. До такого переведення розмір пенсій, призначених відповідно до зазначених законів, не переглядається. Пенсії, призначені відповідно до зазначених законів, індексуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, з урахуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Провівши умовне переведення на пенсію за віком державного службовця за матеріалами пенсійної справи, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснило розрахунок пенсійної виплати, яку може отримувати позивач у сумі 12522,81 грн, що не є доцільним з огляду на розмір отримуваної пенсії 16370,08 грн.
Таким чином, проаналізувавши вищезазначені нормативно-правові акти, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що пенсія позивача не може бути перерахована згідно із Законом №3723-XII на підставі довідок Управління соціальної та ветеранської політики Камінь-Каширської районної державної адміністрації від 08 квітня 2024 року №1472 та №1473, а у разі переведення на пенсію державного службовця за віком розмір пенсійної виплати буде меншим, ніж позивач отримує на цей час відповідно до Закону №1058-ІV, то відсутні правові та фактичні підстави визнавати рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 25 березня 2025 року №907600143026 протиправним, оскільки воно не порушує права позивача на вибір пенсії на вигідніших умовах, що є метою будь-якого перерахунку пенсії.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає. 
Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 року у справі № 140/4124/25 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Т. І. Шинкар