П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 року місто Київ 
справа № 756/3611/21
провадження № 22-ц/824/1711/2025 

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.,

сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
відповідач - ОСОБА_3 
відповідач - приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любов Володимирівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу Державного підприємства «Сетам», 

на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 14 грудня 2023 року,ухвалене у складі судді Жук М.В.,
В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу від 24 червня 2016 року, укладений між ПАТ «КБ «Данієль» та ОСОБА_2 , за реєстровим № 1457, посвідченим приватним нотаріусом Щербак Т.В.; визнати прилюдні торги з реалізації квартири АДРЕСА_1 недійсними; визнати протокол № 343947 щодо проведення прилюдних торгів щодо продажу квартири АДРЕСА_1 недійсним; скасувати свідоцтво про право власності ОСОБА_3 від 23 липня 2018 року за реєстровим номером 1154, посвідчене приватним нотаріусом Дев`янко В.В.; витребувати у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .
Позов обгрунтовано тим, що 15 травня 2014 року заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києва у справі № 756/4712/14ц було задоволено позовні вимоги ПАТ «КБ «Данієль» до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості в сумі 829024,92 грн., що належить ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , шляхом визнання за кредитором права власності на цю квартиру.
17 листопада 2016 року заочне рішення Оболонського районного суду м.Києва від 15 грудня 2014 року скасовано. Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 26 лютого 2019 року позовну заяву ПАТ «КБ «Даніель» залишено без розгляду.
В той же час 16 вересня 2014 року ПАТ «КБ «Даніель» на підставі заочного рішення Оболонського районного суду м.Києва від 15 травня 2014 року зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_1 , а 24 червня 2016 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Щербак Т.В. продав квартиру ОСОБА_2 
14 травня 2019 року ПАИ «КБ «Даніель» ліквідовано.
В свою чергу ОСОБА_2 , будучи достовірно обізнаний в тому, що заочне рішення Оболонського районного суду м.Києва від 15 травня 2014 року, скасовано, незаконно, з метою передання вказаної квартири у власність іншій особі, для того щоб остання, в подальшому вказувала на добросовісність придбання, шляхом продажу з прилюдних торгів 23 липня 2018 року відчужив квартиру ОСОБА_3 .
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є пов'язаними особами, вони є засновниками ТОВ юридична фірма «Дока Груп»; ОСОБА_2 є засновником, а ОСОБА_3 керівником ТОВ «МП40», ОСОБА_2 є директором, а ОСОБА_3 ревізором ПрАТ «Миколаївська риболовно-меліоративна станція».
ОСОБА_2 домовився з ОСОБА_7 , який є пов'язаною з ОСОБА_2 особою, на створення штучного судового провадження.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 5 березня 2018 року задоволено позов ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 2700000 грн. Рішення було звернуто до виконання, у зв'язку з чим стягувач і боржник звернулися до виконавця Ільчишина Л.В., який виставив квартиру на прилюдні торги. ОСОБА_3 придбала квартиру на прилюдних торгах, які відбулися 9 липня 2018 року.
23 липня 2018 року приватний нотаріус КМНО Дерев'янко В.П. ухвалила рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і в той же день зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Про незаконне заволодіння відповідачем ОСОБА_8 квартири, позивачі дізналися, ознайомившись з матеріалами справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 про виселення.
Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.
Спадкоємцями за законом прав та обов'язків померлої ОСОБА_6 є її син ОСОБА_5 та її донька ОСОБА_1 , які звернулися з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 .
Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений між ПАТ «КБ «Даніель» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В., який зареєстрований в реєстрі за № 1457, недійсним.
Визнано електронні торги від 9 липня 2018 року, проведені ДП «Сетам» з реалізації квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер лота 284861, недійсними.
Визнано протокол Державного підприємства «Сетам» № 343947 від 9 липня 2018 року щодо проведення електронних торгів з продажу квартири АДРЕСА_2 недійсним.
Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 на ім'я ОСОБА_3 від 23 липня 2018 року, посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев'янком В.В., який зареєстрований в реєстрі за № 1154, скасовано.
Витребувано з володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 .
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ДП «Сетам» подало апеляційну скаргу, в який представник підприємства просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову. ДП «Сетам» вважає рішення незаконним, необгрунтованим, ухваленим при неповному з'ясуванні обставин справи та прийняти з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.
Жодним нормативно-правовим актом України не передбачено обов'язку організатора торгів перевірти законність дій державного чи приватного виконавця щодо передачі майна на реалізацію та достовірність інформації, зазначеної у заяві на реалізацію арештованого майна. Як убачається із довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 25 травня 2018 року, доданої виконавцем до заявки на реалізацію арештованого майна, право власності станом на 25 травня 2018 року на спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_2 , тобто боржником у виконавчому провадженні.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні послався на дії виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.
Позивач, який вважає себе власником спірної квартири, обрала неналежний спосіб захисту, оскільки визнання в судовому порядку недійсними електронних торгів, автоматично не призведе до повернення майна позивачу, який не є стороною правочину.
Вимоги про визнання недійсним протоколу публічних торгів є неналежним та неефективним способом захисту. Такий самий підхід слід застосовувати і щодо оскарження іншого документа -акта про проведені електронні торги.
ДП «СЕТАМ», яке є організатором спірних торгів, не було залучено відповідачем у справі.
У поданих до суду заявах, ОСОБА_10 та ОСОБА_3 апеляційну скаргу ДП «Сетам» підтримали і просили задовольнити.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Гончарук Ю.О. просить апеляційну скаргу ДП «Сетам» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як законне і обгрунтоване, залишити без змін.
Представник ДП «Сетам» в судове засідання не з'явився, про місце, день і час розгляду справи був повідомлений шляхом направлення судового повідомлення до електронного кабінету, причини своєї неявки суду не повідомив ( а.с.194 т.3).
В судове засідання також не з'явилися ОСОБА_11 , ОСОБА_3 приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В., треті особи: Служба у справах дітей Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації, ОСОБА_5 , повідомлені про місце, день і час розгляду справи. ОСОБА_11 , ОСОБА_3 , приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. і ОСОБА_5 шляхом направлення судового повідомлення на поштову адресу. Направлені судові повідомлення на поштову адресу ОСОБА_3 , приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. і ОСОБА_5 повернуті до суду без вручення з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» ( а.с. 196-199 т.3), що відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України вважається врученим адресату. Повідомлення ОСОБА_11 підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ( а.с.195 т.3). Служба у справах дітей Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації повідомлення шляхом направлення судового повідомлення до електронного кабінету. Причини своєї неявки особи, які не з'явилися суду не повідомили, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути у їх відсутність.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Гончарук Ю.О. проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення суду першої інстанції як законне і обгрунтоване залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Судом установлено, що ОСОБА_1 належала частка квартири АДРЕСА_2 та по частці належить ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 02 січня 2002 року та свідоцтвом про право на спадщитну за законом від 09 червня 2010 року.
Заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 03 квітня 2014 року позов ПАТ «КБ «Даніель» до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку 313202 грн. тіло кредиту, 84944 грн. заборгованість по не сплачених в строк платежах по погшенню кредиту, 82586,41 грн. заборгованість по несплачених в строк відсотках за користування кредитом; 4515,96 грн. заборгованість по нарахованих відсотках, 19111,04 грн. заборгованість по несплаченій в строк комісії, 83932,10 грн. пені за несплачені в строк відсотки за користування кредитом, 95907,09 грн. пені за несплачені в строк платежі по погашенню кредиту та пені 21577, 56 грн. за несплачену в строк комісію.
Цим судовим рішенням встановлено, що 13 грудня 2011 року між ПАТ «КБ «Даніель» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 1677-04-КЗЖ-Т, за умовами якого надано позичальнику кредит у розмірі 430000 грн. З терміном повернення до 12 грудня 2018 року, із щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% річних.
Починаючи з 15 жовтня 2012 року ОСОБА_5 погашено порушення умов кредитного договору і не здійснено сплату в повному обсязі чергових платежів за основним зобов'язанням та нанрахованих відсотків за користування кредитом.
Відповідно до п.2.1 договору поруки № 1457-04 від 13 грудня 2011 року, укладеного між ОСОБА_1 за договором поруки № 1456-04 від 13 грудня 2011 року, укладеного з ОСОБА_6 , поручителі ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зобов'язалися відповідати перед банком за виконання ОСОБА_5 в повному обсязі зобов'язань, що виплвиають з кредитного договору, включаючи повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків та інших платежів, передбачених кредитним договором.
13 грудня 2011 року між банком та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 4682, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було оформлено: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 76,85 кв.м.
Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 24 січня 2014 року заборгованість ОСОБА_5 за кредитним договором становить 705776,16 грн.
Заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 15 травня 2014 року позов ПАТ «КБ «Данієль» до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено; у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед ПАТ «КБ «Данієль» за кредитним договором від 13 грудня 2011 року № 1677-04-КЗЖ-Т у сумі 829024,92 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , шляхом визнання за ПАТ «КБ «Данієль» права власності на квартиру АДРЕСА_1 , вартість якої становить 849700 грн.
24 червня 2016 року між ПАТ «КБ «Данієль» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що належить продавцю згідно заочного рішення Оболонського районного суду м.Києва від 15 травня 2014 року, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16 вересня 2014 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 454575680000, продаж здійснено за 1029275,80 грн.
Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 17 листопада 2016 року заочне рішення Оболонського районного суду м.Києва від 15 травня 2014 року скасовано.
Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 02 лютого 2017 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , неповнолітнього ОСОБА_9 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 ,, третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації, про виселення та вселення в жиле приміщення до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 756/4712/14-ц за позовом ПАТ «КБ «Данієль» до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 26 лютого 2019 року позовну заяву ПАТ «КБ «Данієль» до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Данієль», приватного нотаріуса КМНО Пономарьової В.Ю., треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Служба у справах дітей Оболонської районної у м.Києві державної адмиіністрації про визнання іпотечного договору недійсним залишено без розгляду.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 березня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 2700000 грн. заборгованості за договором позики.
При вирішенні справи судом установлено, що 10.06.2016 між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 укладено договір позики з кінцевим терміном погашення до 01 вересня 2017 року, за яким ОСОБА_2 отримано в борг 2700000 грн., однак свої зобов'язання щодо їх повернення не виконав. ОСОБА_2 позов визнав.
За інформацією з ЄДРПОУ ОСОБА_2 та ОСОБА_7 є співзасновниками ТОВ «Юрилична фірма «Дока Груп».
18 квітня 2018 року Пустомитівським районним судом Львівської області видано виконавчий лист на примусове виконання рішення цього суду від 10 червня 2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 2700000 грн. та 8000 грн.судового збору.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. від 07 травня 2018 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 за виконавчим листом Пустомитівського районного суду Львівської області 18 квітня 2018 року про стягнення 2700000 грн. та 8000 грн. судового збору.
Постановою приватного виконавця від 17 травня 2018 року, постановленою у м.Львові, описано та накладено арешт на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
23 травня 2018 року приватним виконавцем призначено суб'єкта оціночної діяльності для визначення вартості квартири АДРЕСА_2 .
Згідно звіту ФОП ОСОБА_12 від 25 травня 2018 року початкова вартість квартири АДРЕСА_2 в умовах вимушеного продажу становить 1790400 грн. без ПДВ.
25 травня 2018 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. направив до Львівської філії ДП «Сетам» заявку на реалізацію житлової нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_2 з метою організації елктронних торгів з реалізації арештованого майна боржника ОСОБА_2 , а саме: квартири АДРЕСА_2 .
09 липня 2018 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 проведено електронні торги квартири АДРЕСА_2 , ціна продажу становила 1790400 грн., переможцем цих торгів визнано фактично єдиного учасника ОСОБА_3 , яка є співзасновником ТОВ «Юридична фірма «Дока Груп».
23 липня 2018року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев'янко В.В. видано ОСОБА_3 свідоцтво про право власності на квартиру.
7 вересня 2017 року між ПАТ «КБ «Данієль» та ТОВ «Глобалфінанс проект» укладено договір № 128 про відступлення прав вимоги, а 26 квітня 2018 року ТОВ «Глобалфінанс проект» укладено з ОСОБА_13 договір № 26/04 про відступлення права вимоги, предметом яких була передача права вимоги до ОСОБА_5 за зобов'язаннями, що виникли на підставі кредитного договору № 1677-04-КЗЖ-Т від 13 грудня 2011 року та договорами поруки № 1456-04, 1457-04, укладеними з ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .
За актами прийму-передачі документів від 30 липня 2018 року ТОВ «Глобалфінанс проект» передало, а ОСОБА_13 прийняв договір про відступлення права вимоги від 7 вересня 2017 року, протокол електронних торгів від 11 серпня 2017 року, а також матеріали кредитної справи з договорами кредиту, поруки.
Постановою Київського апеляційного суду від 30 липня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_13 - Гончарук Ю.О. на ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 10 травня 2019 року, якою заявнику відмовлено в заміні сторони виконанвчого провадження, залишено без задоволення.
Крім того, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 зверталися до суду з позовом до ПАТ «КБ «Данієль», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації про скасування записів про державну реєстрацію права власності, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, в межах провадження якого ОСОБА_3 пред`явлено до ОСОБА_1 зустрічний позов про виселення.
Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 5 серпня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою задоволено.
Постановою Київського апеляційного суду від 5 листопада 2020 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 18 листопада 2021 року, рішення Оболонського районного суду м.Києва від 05 серпня 2020 року в частині зустрічного позову скасовано та у його задоволенні відмовлено, в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Вирішуючи спір в частині первісного позову, суди виходили з того, що електронні торги за результатами яких власником квартири АДРЕСА_2 стала ОСОБА_3 не визнавались недійсними.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що заочне рішення суду , на підставі якого спірна квартира вибула з володіння позивачки ОСОБА_1 , було скасовано, а судове провадження за позовом банку в подальшому припинено у зв`язку із залишенням позову без розгляду, примусове стягнення за рішенням суду щодо стягнення боргу за основним зобов`язанням, на забезпечення виконання якого ця квартира передавалася в іпотеку, завершено, відповідно наявні підстави вважати, що квартира вибула з володіння позивачки поза її волею, що вказує на подвійне стягнення та порушує її право на мирне володіння належним їй майном, яке підлягає судовому захисту.
Перший набувач спірної квартири за укладеним з банком договором від 24 червня 2016 року ОСОБА_2 був обізнаний про скасування заочного рішення, на підставі якого банком відчужено цю квартиру, проживання в ній позивачки з неповноллітньою на той час дитиною, та наявність обтяжень, про що свідчить йогоу участь в судових провадженнях за їх участю та порушення ним питання про їх виселення.
З огляду на встановлення судом того, що ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 є особами пов`язаними спільним бізнесом - засновниками юридичної компанії, приватним виконавцем при організації прилюдних торгів порушені вимоги закону щодо виявлення у боржника усього обсягу майна, на яке може бути звернуто стягнення, опису спірної квартири без її фактичного огляду, з`ясування кола осіб, які мають право на цю квартиру, а також проведення електронних торгів фактично за участі одного учасника, суд вважав очевидним те, що учасники спірних цивільних відносин використовували цивільно-правовий інструментарій (договір позики) для створення умов щодо унемолжливлення повернення спірної квартири її власниками, що зумовлює для них настання негативних наслідків у виді позбавлення права на мирне володіння їх майном.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що зміст правочину, яким оскаржувані позивачкою прилюдні торги з продажу належного їй нерухомого майна, на момент їх вчинення не відповідали вимогам закону та порушували права позивачки, тому вимога про визнання їх недійсними є обогрунтованою з огляду на відмову судами у захисті її права при попередньому зверненні до суду з підстав не оспорювання електронних торгів, та підлягає задоволенню.
Оскільки інші вимоги є похідними від цієї вимоги та необхідні для реального і ефективного захисту прав позивачки, вони також підлягають задоволенню.
Проте, повністю з такими висновками суду погодитись не можна, зважаючи на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами тьа перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч.ч.1 та 2 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів. Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 3 липня 2020 року у справі № 619/3982/16-ц).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18 зазначено, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі права чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України).
За загальним правилом правом на витребування майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, наділений власник цього майна (статті 387, 388 глави 29 ЦК України).
Предметом вендикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання вендикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.
Відповідно до частиною 1 статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач) власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
З ананлізу змісту наведеного правила випливає, що право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини 1 статті 388 ЦК України, залежить від того, у якій спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
За змістом стаття 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Гаявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.
Положення статті 388 ЦК України застосовується як правова підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 виснувала, що власник, з дотриманням вимог статті 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2022 року у справі № 463/6249/16-ц).
Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею (правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 5 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц).
Отже, особа, яка вважає, що договором купівлі-продажу нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2023 року у справі № 200/18309/18).
Велики Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц зазначила, що скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 виснувала, що «Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
Установлено, що заочне рішення Оболонського районного суду м.Києва від 15 травня 2014 року, яким було звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 , що на той час належала на праві власності ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , шляхом визнання за ПАТ «КБ «Даніель» права власності на квартиру, і на підставі якого ПАТ «КБ «Даніель» зареєстрував за собою право власності, було скасовано 17 листопада 2016 року.
Відповідно скасоване заочне рішення не породжує для будь-кого жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, а квартира, право власності на яку було визнано заочним рішенням суду, вважається такою, що вибула з володіння власника поза його волею.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для витребування майна у останнього власника на користь позивачки ОСОБА_1 , з володіння якої майно - квартира вибула поза її волею.
Обраний позивачкою спосіб захисту про витребування майна у останнього власника ОСОБА_3 , незалежно від того, як воно потрапило у володіння останнього набувача, є ефективним способом захисту. Відповідно доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивач обрала неналежний спосіб захисту свого порушеного права, є безпідставними, оскільки саме витребування квартири на користь позивача призведе до повернення майна ОСОБА_1 , яка не була стороною оскаржуваних нею правочинів.
Що стосується доводів апеляційної скарги в тій частині, що вимоги про визнання недійсним протоколу публічних торгів, є неналежним та неефективним способом захисту, тов цій частині колегія суддів погоджується з такими доводами апеляційної скарги, зважаючи на наступне. При цьому, колегія суддів враховує висновки Великої Палати Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду зазначала, що реалізація майна, зокрема майнових прав, на прилюдних торгах полягає у продажі цього майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на нього до покупця - переможця прилюдних торгів. Тому, враховуючи передбачені законодавством щодо прилюдних торгів особливості, проведення таких торгів є правочином. Такий висновок узгоджується з приписами статей 650, 655 і частини 4 статті 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу купівлю-продаж на публчних торггах і визначають, що до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті ) постанова Великої Палати Верховного Суду від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351,19 та від 7 липня 2020 року у справі №438/610/14-ц, від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20).
Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, державна виконавча служба й організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є їхній переможець. Виходячи з наведеного, сторонами договору, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - державна виконавча служба й організатор цих торгів, а покупець - переможець торгів (постанові від 5 червня 2018 року у справі № 910/856/17 та від 7 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц).
Оскільки продаж майна на публічних торгах є правочином, то оскаржити останній можна за певних умов (зокрема, у разі ефективності такого способу захисту для позивача), а не протокол як документ, який засвідчує вчиненння цього правочину. Вимога про визнання недійсними протоколу публічних торгів є неналежним і неефективним способом захисту. Такий самий підхід слід застосовувати і щодо оскарження іншого документа - акта про проведені електронні торги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20).
З огляду на наведене неналежною та неефективною є вимога позивача про визнання протоколу Державного підприємства «Сетам» № 343947 від 9 липня 2018 року щодо проведення електронних торгів з продажу квартири АДРЕСА_2 недійсним.
Суд першої інстанції зазначеного не врахував і дійшов помилкового висновку про задоволення цієї вимоги ОСОБА_1 .
Крім того, суд безпідставно дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про скасування свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 на ім'я ОСОБА_3 від 23 липня 2018 року, посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев'янком В.В.,який зареєстрований в реєстрі за № 1154, оскільки для витребування майна від останнього набувача оспорювання документів, що посвідчують відповідне право останнього, не є ефективним способом захисту права власника.
Що стосується доводів апеляційної скарги ДП «Сетам» в тій частині, що  ДП «Сетам», яке є організатором спірних торгів, не було залучено відповідачем у справі, хоча і заслуговують на увагу, але не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення і відмови у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.
Відповідно до частини 1 статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.
За договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частини 1 статті 655 ЦК України).
Відповідно до частини 4 статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлі-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невизнання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів.
У постанові від 5 червня 2018 року у справі № 910/856/17, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.
Верховний Суд у постановах від 6 лютого 2018 року у справі № 911/845/17 та від 14 березня 2018 року у справі № 910/1454/17, а також від 27 травня 2020 року у справі  № 336/7019/17 висловив позицію, що відчуження майна на спірних електронних торгах, як угода купівлі-продажу, є багатостороннім правочином, і під час подання позову про його оскарження такий позов подається до решти сторін цього правочину, з якими є матеріально-правовий спір, і ці сторони мають бути залучені до участі у справі.
Установлено, що у вересні 2019 рокуОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 вперше зверталися до суду з позовом до ПАТ «КБ «Данієль», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації про скасування записів про державну реєстрацію права власності, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, в межах провадження якого ОСОБА_3 пред`явлено до ОСОБА_1 зустрічний позов про виселення.
Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 5 серпня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою задоволено.
Постановою Київського апеляційного суду від 5 листопада 2020 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 18 листопада 2021 року, рішення Оболонського районного суду м.Києва від 5 серпня 2020 року в частині зустрічного позову скасовано та у його задоволенні відмовлено, в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
У березні 2021 року з урахуванням висновків попередніх судів ОСОБА_1 звернулась з цим позовом до Оболонського районного суду м.Києва. 
Так дійсно, у цій справі ДП «Сетам» в якості відповідача до участі в справі не залучений, але залучений як третя особа, що не є коректним, враховуючи природу спірних правовідносин. Однак, надаючи оцінку цим обставинам, колегія суддів враховує наступне.
У всіх юридичних справах правосуддя та справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 04 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).
Також Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. The Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).
При цьому Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.
Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 грудня 2018 року у справі П/9901/736/18 (провадження №11-989заі18) згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №640/3040/21.
Таким чином, скасовуючи рішення суду першої інстанції з підстав не залучення ДП «Сетам» відповідачем, а третьою особою, апеляційним судом буде порушено фундаментальне право особи - право на справедливий судовий захист, тим самим створюючи тягар, як для ОСОБА_1 так і для судів, в разі чергового подання нею позову із зазначенням ДП «Сетам»відповідачем. Крім того, будучи третьою особою в цій справі, ДП «Сетам» не було позбавлено права надавати свої пояснення чи заявляти клопотання. Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку що доводи апеляційної скарги в цій частині не є обгрунтованими.
Розглянувши апеляційну скаргуДП «Сетам», перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог про визнання протоколу ДП «Сетам» № 343947 від 9 липня 2018 року щодо проведення електронних торгів з продажу квартири АДРЕСА_2 недійсним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 на ім'я ОСОБА_3 від 23 липня 2018 року, посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев'янком В.В., який зареєстрований в реєстрі за № 1154, та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині. 
Суд першої інстанції зазначеного не врахував і дійшов помилкового висновку про задоволення цієї вимоги ОСОБА_1 .
Крім того, суд безпідставно дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про скасування свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 на ім'я ОСОБА_3 від 23 липня 2018 року, посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев'янком В.В., який зареєстрований в реєстрі за № 1154,

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 141, 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Сетам» задовольнити частково.
Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 14 грудня 2023 року в частині вирішення позовних вимог про визнання протоколу ДП «СЕТАМ» № 343947 від 09.07.2018 щодо проведення електронних торгів з продажу квартири АДРЕСА_2 недійсним, про скасування свідоцтва про право власності на квартиру на ім'я ОСОБА_3 від 23.07.2018, посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев'янком В.В., який зареєстрований в реєстрі за № 1154, скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким ОСОБА_1 відмовити у задоволенні цих вимог.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повна постанова складена 20 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна 

Судді: Л.Д. Поливач 

А.М. Стрижеус