ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року 
м. Київ

справа №380/873/22
адміністративне провадження № К/990/10118/25 

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Рибачука А.І.
суддів: Бевзенка В.М., Берназюка Я.О., Бучик А.Ю., Єзерова А.А., Коваленко Н.В., Кравчука В.М., Стародуба О.П., Стеценка С.Г., Тацій Л.В., Чиркіна С.М., Шарапи В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами в суді касаційної інстанції адміністративну справу №380/873/22
за позовом керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова (далі також - прокурор) в інтересах держави до Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - ОСББ) «Грушевський», про визнання протиправною та скасування ухвали, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.09.2024, ухвалене судом у складі головуючого судді Братичак У.В.
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2025, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Кузьмича С. М., суддів Качмара В.Я., Курильця А.Р.,
ВСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. 01.08.2023 керівник Галицької окружної прокуратури міста Львова звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та нечинною ухвалу Львівської міської ради від 25.02.2021 №123 «Про затвердження детального плану території у районі вул. Л.Мартовича, вул. І. Григоровича, вул. Дж. Дудаєва».
В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначив, що спірна ухвала прийнята з порушенням законодавства про охорону культурної спадщини та містобудівних норм, у зв`язку з чим зазначена ухвала є протиправною та підлягає скасуванню. Прокурор наголошував на тому, що затвердженим спірним рішенням детальним планом території запроектовано будівництво нового п`ятиповерхового будинку, що не узгоджується з Генеральним планом міста Львова, відповідно до якого зазначена територія призначена для малоповерхової житлової забудови (2-4 поверхи) та буде порушувати архітектурно-просторову організацію історичного ареалу міста Львова.
Прокурор також акцентував увагу на тому, що зазначений детальний план, яким передбачено зведення нової споруди в межах історичного ареалу міста Львова, всупереч вимог законодавства про охорону культурної спадщини не був погоджений з відповідним органом охорони культурної спадщини.
2. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.09.2024, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2025, в задоволенні позову відмовлено.
3. 10.03.2025 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права, скаржник просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.09.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2025, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
4. Верховний Суд ухвалою від 10.04.2025 відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою з підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.
5. 19.05.2025 та 13.06.2025 від ОСББ «Грушевський» та Львівської міської ради, відповідно, до Верховного Суду надійшли відзиви на вказану вище касаційну скаргу, у яких зазначені учасники справи просять залишити касаційну скаргу прокурора без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
6. У справі, яка розглядається, суди встановили, що виконавчим комітетом Львівської міської ради прийнято рішення від 26.10.2018 № 1148 «Про розроблення детального плану території у районі вул. Л.Мартовича, вул. І.Григоровича, вул. Дж.Дудаєва». Відповідальним за фінансування та розроблення детального плану території визначено ОСББ «Грушевський», якому доручено укласти відповідний договір з сертифікованою проектною організацією на розроблення детального плану території відповідно до законодавства України, скласти з розробником детального плану території завдання на його розроблення, забезпечити розроблення містобудівної документації, сприяти в організації проведення громадських слухань містобудівної документації відповідно до вимог статті 21 Закону України від 17.02.2011 №3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон №3038-VI).
Зазначеним рішенням управлінню «Секретаріат ради» доручено забезпечити у встановленому порядку проведення громадських слухань містобудівної документації з врахуванням пунктів 3, 4, 5 частини третьої статті 21 Закону №3038-VI.
На офіційному веб-сайті Львівської міської ради у рубриці «Громадські слухання» було розміщено оголошення про проведення з 26.06.2019 по 31.07.2019 громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення детального плану території у районі вул. Л. Мартовича, вул. І. Григоровича, вул. Дж. Дудаєва у м. Львові.
Проект детального плану території було розроблено Державним Інститутом проектування міст «Містпроект».
З 26.06.2019 по 31.07.2019 тривало громадське обговорення щодо врахування громадських інтересів під час розроблення детального плану території у районі вулиць Л. Мартовича, І. Григоровича, Дж. Дудаєва. 
15.07.2019 відбулися громадські слухання згаданого проекту детального плану території.
Згідно з протоколом громадських слухань 15.07.2019 в слуханнях прийняло участь 80 зареєстрованих осіб. Згідно з матеріалами розгляду пропозицій, поданих в рамках громадського обговорення, замовником надано роз`яснення щодо поданих зауважень та пропозицій.
Ухвалою Львівської міської ради від 25.02.2021 №123 «Про затвердження детального плану території у районі вул. Л. Мартовича, вул. І. Григоровича, вул. Дж. Дудаєва» затверджено детальний план території у районі вул. Л. Мартовича, вул. І. Григоровича, вул. Дж. Дудаєва в місті Львів.
Вважаючи, що вказана ухвала органу місцевого самоврядування прийнята з порушенням вимог містобудівних норм та законодавства про охорону культурної спадщини, керівник Галицької окружної прокуратури міста Львова звернувся до суду з цим позовом.
IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ 
7. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що ухвала Львівської міської ради від 25.02.2021 №123 «Про затвердження детального плану території у районі вул. Л. Мартовича, вул. І. Григоровича, вул. Дж. Дудаєва» є законною, оскільки вона була прийнята з дотриманням встановленого порядку оприлюднення актів містобудівної документації, а також з виконанням вимог щодо проведення громадських слухань, з дотриманням відповідачем встановленого порядку розроблення детального плану території і зазначений детальний план території відповідає Генеральному плану міста Львова, затвердженому ухвалою Львівської міської ради від 30.09.2010 №3924. 
Суд першої інстанції, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, зокрема, висновок судової будівельно-технічної експертизи від 11.12.2023 № 21/04/23, констатував, що безпосередньо детальним планом території не вноситься архітектурних змін у межах історичного ареалу міста, у зв`язку з чим відсутня необхідність погодження зазначеного акту містобудівної документації відповідним органом охорони культурної спадщини в рамках процедури, визначеної Законом України від 08.06.2000 № 1805-III «Про охорону культурної спадщини» (далі - Закон №1805-III).
ІV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВІВ
8. Касаційну скаргу заступник керівника Львівської обласної прокуратури обґрунтовує, зокрема тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми статей 5, 32, 37-2, 37-4 Закону №1805-ІІІ, оскільки суди не врахували висновків Верховного Суду щодо застосування зазначених норм права, викладених в його постановах від 21.08.2019 у справі №826/12524/18, від 25.02.2021 у справі №522/8120/16-а, від 22.10.2021 у справі №160/7922/20, від 07.12.2021 у справі №380/142/20, від 11.09.2024 у справі №480/1519/23.
Прокурор також зазначив, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми Закону №3038-VI, в силу приписів якого детальний план території не може змінювати функціональне призначення території, яка визначена генеральним планом, оскільки не врахували, що передбачена детальним планом можливість зведення будинку висотою п`ять-шість поверхів не узгоджується з функціональним призначенням території, охопленої зазначеним детальним планом, яка відповідно до Генерального плану міста Львова відносить до малоповерхової житлової забудови (2-4 поверхи). 
9. У відзивах на касаційну скаргу ОСББ «Грушевський» та Львівська міська рада вказують на те, що оскаржувана ухвала органу місцевого самоврядування прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією України, іншими законодавчими актами, що свідчить про законність та обґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим просять касаційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
V. ПІДСТАВИ ПЕРЕДАЧІ СПРАВИ НА РОЗГЛЯД СУДОВОЇ ПАЛАТИ
10. У цій справі предметом спору є ухвала органу місцевого самоврядування, якою було затверджено детальний план території, яка розташована в межах історичного ареалу населеного пункту і незаконність якої прокурор обґрунтовував тим, що: 1) детальний план, затверджений спірною в цій справі ухвалою, стосується території історичного ареалу міста Львова, у зв`язку з чим зазначений акт містобудівної документації мав бути попередньо погоджений з відповідним органом охорони культурної спадщини; 2) затверджений спірною в цій справі ухвалою Львівської міської ради детальний план суперечить Генеральному плану міста Львова, оскільки на території, охопленій зазначеним детальним планом передбачено будівництво п`яти-шестиповерхової будівлі, в той час як відповідно до Генерального плану міста Львова зазначена територія призначена для малоповерхової житлової забудови (2-4 поверхи).
11. Ухвалою Верховного Суду від 22.09.2025 справу передано на розгляд судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду.
12. Колегія суддів, яка передала цю справу на розгляд палати, встановила, що суд касаційної інстанції у складі колегій суддів з цієї самої палати вже розглядав справи з подібними правовідносинами.
13. Так, Верховний Суд у постановах від 11.09.2024 у справі №480/1519/23, від 07.12.2021 у справі №380/142/20, які були ухвалені у справах, правовідносини в яких є подібними до тих, що склалися у справі, що розглядається, дійшов висновку про те, що детальний план території, який охоплює землі історичного ареалу населеного пункту, є актом містобудівної документації місцевого рівня, що передбачає архітектурні зміни у межах такого ареалу і такі зміни охоплюються поняттям «містобудівні перетворення», ужитим, зокрема, у статті 32 Закону №1805-III, у зв`язку з чим детальний план території, розташованої в межах історичного ареалу міста, потребує погодження з відповідним органом охорони культурної спадщини.
14. На думку колегії суддів, яка передала цю справу на розгляд палати, затвердження органом місцевого самоврядування детального плану території саме по собі не має наслідком виникнення змін чи перетворень на відповідній території, а лише встановлює містобудівні параметри для майбутнього проектування, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для погодження такого акта містобудівної документації з відповідним органом охорони культурної спадщини.
15. На підставі наведеного колегія суддів вважала за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 11.09.2024 у справі №480/1519/23, від 07.12.2021 у справі №380/142/20 та інших, у яких викладено правовий висновок про те, що детальний план території, який охоплює землі історичного ареалу населеного пункту, є актом містобудівної документації місцевого рівня, що передбачає архітектурні зміни у межах такого ареалу і такі зміни охоплюються поняттям «містобудівні перетворення», ужитим, зокрема, у статті 32 Закону №1805-III, у зв`язку з чим детальний план території, розташованої в межах історичного ареалу міста, потребує погодження з відповідним органом охорони культурної спадщини.
VI. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
16. Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду розглянула доводи, наведені колегією суддів на обґрунтування підстав для відступу від висновків, викладених у наведеній вище постанові Верховного Суду, а також аргументи сторін у справі, що розглядається та дійшла таких висновків.
17. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
18. Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону.
19. Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлює Закон України від 17.02.2011 № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон №3038-VI), який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
20. Згідно із статтею 8 Закону №3038-VI (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) планування територій здійснюється на державному, регіональному та місцевому рівнях відповідними органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування.
Планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.
Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.
21. Частиною першою статті 16 Закону №3038-VI передбачено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.
22. Згідно із пунктом 3 частини першої статті 1 Закону № 3038-VI детальний план території - це містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території.
23. За змістом частини першої статті 19 Закону № 3038-VI детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.
Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.
24. Детальний план території у межах населеного пункту розглядається і затверджується виконавчим органом сільської, селищної, міської ради протягом 30 днів з дня його подання, а за відсутності затвердженого в установленому цим Законом порядку плану зонування території - відповідною сільською, селищною, міською радою, крім випадків, передбачених цим Законом (частина восьма статті 19 Закону № 3038-VI).
25. У свою чергу, правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулює Закон №1805-III.
26. Відповідно до пункту 14 частини другої статті 5 Закону №1805-III (тут і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, належить погодження програм та проектів містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт на пам`ятках національного значення, їх територіях, в історико-культурних заповідниках, на історико-культурних заповідних територіях, у зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, а також програм і проектів, реалізація яких може позначитися на об`єктах культурної спадщини.
27. Відповідно до частини четвертої статті 32 Закону №1805-IІI на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.
28. Таким чином, положеннями Закону № 1805-III визначено обов`язковість погодження та отримання дозволів органу охорони культурної спадщини на здійснення будь-яких містобудівних, архітектурних, ландшафтних чи інших робіт у межах пам`яток національного значення, їх територій, історико-культурних заповідників, зон охорони та історичних ареалів населених місць. Таке погодження є обов`язковим елементом встановленого державою правового режиму охорони історичного середовища і має на меті гарантувати її збереження, забезпечити сталий розвиток територій із урахуванням історико-культурної цінності середовища.
29. Отже, в зонах охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, встановлено особливий режим регулювання забудови, зокрема, у таких зонах забороняється здійснення будь-яких містобудівних перетворень, зокрема, і планування таких перетворень без попереднього отримання погодження відповідного органу охорони культурної спадщини.
30. Враховуючи наведене, судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду зазначає, що детальний план території, який охоплює землі історичного ареалу населеного пункту, є актом містобудівної документації місцевого рівня, що передбачає архітектурні зміни у межах такого ареалу і такі зміни охоплюються поняттям «містобудівні перетворення», ужитим, зокрема, у статті 32 Закону №1805-III, у зв`язку з чим детальний план території, розташованої в межах історичного ареалу міста, потребує погодження з відповідним органом охорони культурної спадщини.
31. Верховний Суд вважає, що обов`язкове погодження детального плану території, яка охоплює історичний ареал населеного пункту, із відповідним органом охорони культурної спадщини не є формальністю, а правовим механізмом, необхідним для реалізації конституційного обов`язку держави забезпечувати охорону культурної спадщини. Таке погодження покликане гарантувати збереження історико-культурного середовища, запобігти його руйнуванню чи спотворенню в процесі містобудівної діяльності.
32. За таких обставин, судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду не вбачає підстав для відступу від правових висновків, наведених в раніше ухвалених постановах Верховного Суду від 11.09.2024 у справі №480/1519/23, від 07.12.2021 у справі №380/142/20 та інших, у яких викладено правовий висновок про те, що детальний план території, який охоплює землі історичного ареалу населеного пункту, є актом містобудівної документації місцевого рівня, що передбачає архітектурні зміни у межах такого ареалу і такі зміни охоплюються поняттям «містобудівні перетворення», ужитим, зокрема, у статті 32 Закону №1805-III, у зв`язку з чим детальний план території, розташованої в межах історичного ареалу міста, потребує погодження з відповідним органом охорони культурної спадщини і погоджується з такою позицією.
33. У зв`язку з наведеним, судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду з метою забезпечення єдності правозастосовчої практики, вважає за необхідне сформувати такі правові висновки:
1) поняттям «містобудівні перетворення» у розумінні статті 32 Закону № 1805-III охоплюється діяльність, яка пов`язана як безпосереднім будівництвом, реконструкцією, реставрацією, земляними роботами або ландшафтними змінами, так і з планувальними діями, які визначають просторову організацію території, передбачають можливість таких перетворень і можуть впливати на історико-культурну цінність середовища;
2) детальний план території, який охоплює землі історичного ареалу населеного пункту, належить до актів містобудівної документації, які передбачають містобудівні перетворення у розумінні статті 32 Закону № 1805-III, а тому потребує обов`язкового погодження з відповідним органом охорони культурної спадщини до його затвердження органом місцевого самоврядування;
3) обов`язковість погодження детального плану території, що охоплює історичний ареал, спрямована на забезпечення збереження автентичності історичного середовища, запобігання його руйнуванню та гарантування конституційного обов`язку держави забезпечувати охорону культурної спадщини.
34. Застосовуючи наведені вище правові висновки до спірних правовідносин, які виникли у справі, яка переглядається, судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду констатує, що детальний план території у районі вул. Л.Мартовича, вул. І. Григоровича, вул. Дж. Дудаєва, розташованої в межах історичного ареалу міста Львова, який був затверджений спірною в цій справі ухвалою Львівської міської ради, за своїм змістом є тим різновидом містобудівної документації, яка передбачає можливість архітектурних і планувальних змін, що матимуть вплив на історико-культурне середовище зазначеної території, у зв`язку з чим затвердження такого детального плану території без попереднього погодження з відповідним органом охорони культурної спадщини суперечить вимогам частини четвертої статті 32 Закону №1805-III.
35. Крім того, стосовно доводів касаційної скарги про невідповідність детального плану Генеральному плану міста Львова, яка, на думку прокурора, полягає в тому, що на території, охопленій зазначеним детальним планом, передбачено будівництво п`яти-шестиповерхової будівлі, в той час як відповідно до Генерального плану міста Львова зазначена територія призначена для малоповерхової житлової забудови (до чотирьох поверхів), Верховний Суд вважає за необхідне зазначити таке.
36. Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 17 Закону № 3038-VI генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.
37. Генеральні плани населених пунктів можуть поєднуватися з детальними планами всієї території населених пунктів або її частин (частина третя статті 17 Закону № 3038-VІ).
38. Як було зазначено вище, частиною першою статті 19 Закону № 3038-VI встановлено, що детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.
Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.
39. Відповідно до пункту 4.8 Порядку розроблення містобудівної документації, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.11.2011 № 290 (надалі - Порядок № 290) детальний план території як окрема містобудівна документація розробляється для територій житлових районів, мікрорайонів, кварталів нової забудови, комплексної реконструкції кварталів, мікрорайонів застарілого житлового фонду, територій виробничої, рекреаційної та іншої забудови. Послідовність розроблення та площі територій, для яких розробляються детальні плани, визначає відповідний уповноважений орган містобудування та архітектури відповідно до генерального плану населеного пункту, а якщо територія розташована за межами населеного пункту, відповідно до схеми планування території району (в разі відсутності адміністративного району - відповідно до схеми планування території Автономної Республіки Крим, області).
40. Отже, генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації населеного пункту на місцевому рівні. На його основі та відповідно до генерального плану розробляються інші види містобудівної документації на місцевому рівні, зокрема, детальний план території. Відповідно детальний план території є актом містобудівної документації, положення якого мають узгоджуватися з генеральним планом населеного пункту, деталізувати положення останнього та не суперечити йому.
41. Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до Генерального плану міста Львова проектована спірним детальним планом територія за функціональним призначенням віднесена до зони Ж-3 - багатоквартирної житлової забудови, що призначена для розташування багатоквартирних житлових будинків до чотирьох поверхів. 
При цьому, детальним планом, затвердженим спірною в цій справі ухвалою Львівської міської ради, передбачено знесення існуючої житлової будівлі за адресою вул. О. Поповича, 6 і будівництво на її місці нового житлового будинку висотою 5 поверхів, а за умови влаштування плоского даху - 6 поверхів.
42. За таких обставин судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду зазначає, що передбачена детальним планом можливість будівництва п`ятиповерхового (шестиповерхового за умови влаштування плоского даху) житлового будинку на території, яка відповідно до Генерального плану міста Львова віднесена до зони малоповерхової житлової забудови (до чотирьох поверхів), не може розцінюватися як уточнення її функціонального призначення. Таке планувальне рішення змінює параметри забудови, визначені Генеральним планом, і тому суперечить положенням містобудівної документації вищого рівня.
43. При цьому Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що сам по собі факт, що висота передбаченої детальним планом нової будівлі не перевищує рівень навколишньої історичної забудови (на який посилались суди попередніх інстанцій в підтвердження свого висновку про відповідність спірного детального плану Генеральному плану міста Львова), не може розглядатися як підстава для відступу від положень Генерального плану. Генеральний план населеного пункту має обов`язковий характер для всіх суб`єктів містобудівної діяльності, а його вимоги підлягають не довільному тлумаченню, а неухильному дотриманню при розробленні містобудівної документації нижчого рівня, зокрема, детальних планів територій. Отже, затвердження спірною в цій справі ухвалою Львівської міської ради детального плану, положення якого змінюють встановлені Генеральним планом параметри забудови, вказує на те, що орган місцевого самоврядування не діяв на підставі та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, що також є свідченням протиправності спірної в цій справі ухвали Львівської міської ради.
44. Згідно з частинами першою, третьою статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
45. Підсумовуючи наведене, перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального права, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, враховуючи норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку, що ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми Закону № 1805-III та Закону №3038-VI та, як наслідок, дійшли помилкового висновку про те, що детальний план території, затверджений спірною в цій справі ухвалою Львівської міської ради, не мав бути погоджений відповідним органом охорони культурної спадщини, не суперечить Генеральному плану міста Львова та, відповідно, про відсутність підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
46. Враховуючи наведені вище підстави, якими Суд обґрунтував своє рішення, відсутня необхідність давати докладну відповідь на інші доводи касаційної скарги, оскільки вони не є суттєвими для прийняття Верховним Судом судового рішення у цій справі.
Керуючись статтями 345, 349, 351, 355, 356 КАС України, Верховний Суд,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.09.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2025 у справі №380/873/22 скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. 
Визнати протиправною та нечинною ухвалу Львівської міської ради від 25.02.2021 №123 «Про затвердження детального плану території у районі вул. Л. Мартовича, вул. І. Григоровича, вул. Дж. Дудаєва».
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя А.І. Рибачук

Судді Я.О. Берназюк А.А. Єзеров

А.Ю. Бучик С.Г. Стеценко

В.М. Кравчук Л.В. Тацій

О.П. Стародуб В.М. Шарапа

В.М. Бевзенко Н.В. Коваленко

С.М. Чиркін