ЄУН 337/118/18
2/337/275/2026
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді – Мурашової Н.А.
за участю секретаря – Бессарабової Т.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місце знаходження: м.Київ, вул.Грушевського, б.1-Д, до  ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
12.01.2018 позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачки, який мотивує тим, що між ними 06.06.2011 шляхом підписання відповідачкою Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанке було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого Банк надав, а відповідачка отримала в кредит грошові кошти в сумі 9000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунокзі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі, визначеному Тарифами, з кінцем строком повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті процентів, у зв`язку з чим станом на 03.12.2017 утворилась заборгованість в загальному розмірі 18796,20грн., яка складається з заборгованості за кредитом – 2734,80грн., заборгованості за процентами за користування кредитом – 8470,32грн., пені – 6219,83, штрафу (фіксована частина) – 500,00грн., штрафу (процентна складова) – 871,25грн.
Просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00грн.
Заочним рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20.03.2018 позов було задоволено повністю.
Ухвалою суду від 13.11.2025 за заявою відповідачки ОСОБА_1 вказане заочне рішення було скасовано і справа призначена до нового судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
09.12.2025 від представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» - Кіріченко В.І. до суду через систему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що в даному випадку між сторонами було укладено кредитний договір шляхом приєднання відповідачки до Умов та правил надання банківських послуг. Анкета-заява про приєднання, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи Банку складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву, відповідачка підтвердила, що ознайомилась з цими документами та погодилась з ними. Станом на червень 2011 року в ПриватБанку діяла редакція Умов, затверджена наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010, копія якого надана суду. Також до матеріалів позовної заяви долучено Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт “Універсальна”, з якого чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту Банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 27,60% на рік, вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу тощо. Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. На підставі укладеного договору відповідачці було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 та видано платіжну картку. Надана суду виписка з карткового рахунку підтверджує встановлення кредитного ліміту. Відповідачка користувалася грошима - отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а також частково сплачувала заборгованість за договором. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Щодо строку позовної давності, то даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки. Видана відповідачу в порядку перевиписку картка діє до останнього календарного дня 01/18 року. Позивач же звернувся до суду з цим позовом 29.12.2017 року, тобто до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, позовні вимоги Банку підлягають задоволенні в повному обсязі.
31.12.2025 від відповідачки ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Кузнецова І.С. до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка позовні вимоги не визнала та зазначила, що позивач не надав суду будь-якого письмового доказу, який підтверджує, що при підписанні Анкети-заяви від 06.06.2011 вона підписала і погодилась саме із тими Умовами та Правилами надання банківським послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які додані до позовної заяви. Також позивачем не надано доказів підписання нею 06.06.2011 документів про розмір кредитного ліміту та її обов`язок сплати відсотків за користування кредитом саме у розмірі 7% від заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та Умови та правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до кредитного договору. Відповідачка заперечує факт отримання копії Умов та Правил надання банківських послуг, Умов та Тарифів, а також ознайомлення з ними в редакції, дійсній станом на 06.06.2011, а позивачем не доведено факту їх надання відповідачу під час укладання кредитного договору та їх існування на дату укладання договору. Не відповідають дійсності аргументи позивача про те, що вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» (www.privatbank.ua), адже в архівах в публічному доступі за посиланням найстаріші Умови та Правила надання банківських послуг наявні лише за 2012 рік. Нарахування процентів за користування кредитом в сумі 8470,32грн. підтверджуються позивачем лише розрахунком заборгованості, який підписаний невстановленою особою, складений в односторонньому порядку, первинні бухгалтерські документи відсутні. Відсутність цих доказів виключає можливість з`ясувати розмір та всі складові заборгованості і взагалі її наявність. Додані до позовної заяви копії документів навіть у сукупності не підтверджують наявність між сторонами кредитних відносин та порушення кредитних зобов`язань збоку відповідача. Також позивачем не надано доказів звернення до Банку для отримання кредитного ліміту у розмірі 9000 грн.. В Анкеті-заяві від 06.06.2011 мова йде про 5000грн. Згідно з випискою з рахунку 07.06.2011 відбулось використання кредитного ліміту - зняття готівки 3000грн., після чого у відповідачки вже виник борг перед Банком. Враховуючи відсутність документів, які б підтверджували досягнення між сторонами домовленості щодо порядку сплати процентів та штрафів, мова може йти лише про заборгованість за тілом кредиту, розмір якої за позовною заявою складає 2734,80 грн. Крім того, датою звернення до суду з цим позовом є 12.01.2018, що дає підстави вважати, що позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності, оскільки виникнення заборгованості у відповідачки мало місце вже 07.06.2011 внаслідок використання кредитного ліміту в сумі 3000,00грн. Просить вирішити справу з урахуванням цього відзиву та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі за недоведеністю і необґрунтованістю, крім заборгованості за тілом кредиту 2734,80грн. У випадку визнання судом позовних вимог обґрунтованими, відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом позовної давності.
12.01.2026 від представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» - Кіріченко В.І. до суду через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, яка за змістом є аналогічною письмовим поясненням від 03.12.2025.
20.01.2026 та 11.02.2026 від відповідачки ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Кузнецова І.С. до суду через систему «Електронний суд» надійшли клопотання про витребування доказів, а саме у позивача АТ КБ «ПриватБанк» оригіналу Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010.
30.01.2026 та 18.02.2026 від представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» - Кіріченко В.І. до суду через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на вказані клопотанні.
Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. 
Представник відповідачки - адвокат Кузнецов І.С. в судове засідання не прибув, подав заяву про відкладання судового засідання у зв`язку із витребуванням доказів за його клопотанням. При цьому, просив вирішити зазначене клопотання у його відсутність.
Разом з тим, ухвалою суду від 24.02.2026 в задоволенні клопотання представника відповідачки – адвоката Кузнецова І.С. про витребування доказів було відмовлено.
Враховуючи вимоги ст.43, ч.1 ст.223 ЦПК України, відповідно до яких участь у судових засіданнях є правом учасників судового процесу; неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею; відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, а також те, що сторони в цій справі скористалися правом на подачу заяв по суті – відзиву на позов, відповіді на відзив, з метою виконання завдань цивільного судочинства та своєчасного вирішення спору, економії процесуального часу, за відсутності будь-яких об`єктивних підстав для відкладення судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу в цьому судовому засіданні у відсутність представників сторін за наявними матеріалами.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.
Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Ст.638,640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики.
Так, згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Суд встановив, що 06.06.2011 відповідачка ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» із Анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
В цій Анкеті-заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що вона разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
Також зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua, позичальник зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку.
Згідно з Анкетою-заяви відповідачка виявила бажання отримати платіжну картку –Кредитка «Універсальна» із кредитним лімітом 5000,00грн.
Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» № 0000004997179529 від 01.12.2025 на виконання укладеного кредитного договору відповідачці ОСОБА_1 було видано такі кредитні картки: 06.06.2011 № НОМЕР_1 зі строком дії 04/15, 14.03.2014 № НОМЕР_2 зі строком дії 01/18. 
Згідно з розрахунком заборгованість відповідачки перед банком за вищевказаним договором станом на 03.12.2017 становить 18796,20грн. та складається із заборгованості за кредитом – 2734,80грн., заборгованості за процентами за користування кредитом – 8470,32грн., пені – 6219,83грн, штрафів - 1371,25грн.
Згідно з випискою з банківського рахунку, відкритого на ім`я відповідачки ОСОБА_1 , станом на 19.10.2020 заборгованість відповідачки перед Банком становить 11587,64грн., станом на 01.12.2017 – 17305,46грн.
Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19).
Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00).
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.
Так, суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. Кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами у відповідному письмовому документі. 
Звертаючись до суду з цим позовом, АТ КБ «ПриватБанк» вказує, що укладений між сторонами 06.06.2011 кредитний договір є договором приєднання та складається з Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку. 
Як встановлено судом, відповідачка  ОСОБА_1 дійсно 06.06.2011 звернулася до Банку з Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, підписала її, чим надала згоду на отримання банківських послуг і відповідно уклала з Банком договір приєднання.
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачка та її представник факту звернення до Банку та підписання вказаної Анкети-заяви у відзиві на позов не оспорювали.
За змістом цією Анкети-заяви відповідачка виявила бажання отримати платіжну картку –Кредитка «Універсальна» із кредитним лімітом 5000,00грн. 06.06.2011 відповідачка отримала банківську картку № НОМЕР_1 зі строком дії 04/15, а 14.03.2014 №5168742329287662 зі строком дії 01/18. 
При цьому, відомостей про те, який саме кредитний ліміт було первісно встановлено на платіжну картку та яким чином він змінювався, в справі немає. Відповідної довідки позивачем не надано.
З наданої позивачем виписки по банківському рахунку вбачається, що 07.06.2011 з платіжної картки № НОМЕР_1 відбулось зняття грошових коштів в сумі 3000,00грн., залишок після операції «-3120,00грн» з урахуванням комісії 120,00грн. Відомостей про встановлення кредитного ліміту, його збільшення/зменшення зазначена виписка також не містить.
Вказані обставини підтверджуються наданими позивачем копією Анкети-заяви, довідкою про видані банківські картки, а також розрахунком заборгованості та випискою з банківського рахунку, які суд вважає належними та допустимими доказами, тому приймає їх до уваги при ухваленні цього рішення.
Разом з тим, в Анкеті-заяві від 06.06.2011 не зазначений порядок та строки повернення кредиту, розмір процентів за користування ним, а також не встановлена відповідальність за порушення зобов`язання.
На обґрунтування позовних вимог до позовної заяви позивач також додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, копію наказу №СП-2010-256 від 06.03.2010 «Про затвердження Умов та правил надання банківських послуг для ПриватБанку та всіх дочірніх банків», вказуючи, що ці документи разом із Анкетою-заявою становлять договір про надання банківських послуг, який є договором приєднання і який було укладено між сторонами 06.06.2011.
З огляду на зміст ст.633, 634 ЦК України умови договору приєднання розроблює підприємець - в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк». Другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. 
Однак надані суду витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил не містять підпису відповідачки, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме їх розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи 06.06.2011 Анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів містили умови щодо порядку та строків повернення кредиту, щодо розміру, порядку та строків сплати процентів за користування кредитними коштами, щодо відповідальності за порушення зобов`язання з відповідним порядком нарахування.
Роздруківка із сайту позивача в даному випадку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ст.634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин, без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці умови надання банківських послуг, за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачкою цих умов, надані Банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні.
Таким чином, позивачем не надано доказів на підтвердження досягнення між сторонами у письмовому вигляді згоди щодо істотної умови кредитного договору – ціни у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. 
У зв`язку з цим суд не знаходить законних підстав для стягнення з відповідачки заборгованості у вигляді процентів за користування кредитом в сумі 8470,32грн., пені – 6219,83, штрафу – 1371,25грн. і в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. 
Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, то суд вважає встановленим та доведеним факт отримання відповідачкою ОСОБА_1 кредитних коштів шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку та активного користування ними, що достовірно підтверджуються наданими позивачем Анкетою-заявою, довідкою про видані картки, випискою з особового банківського рахунку, яка є первинним бухгалтерським документомі відповідно належним, допустимим доказом у цій справі.
За заявленим позовом позивач визначив заборгованість за тілом кредиту станом на 03.12.2017 розмірі 2734,80грн.
Шляхом аналізу виписки про рух коштів на банківському рахунку судом встановлено, що відповідачка в заявлений до стягнення період з 06.06.2011 до 03.12.2017 активно користувалася кредитними коштами, особисто здійснивши за цей період витрати на суму 36511,46грн. (без врахування нарахованих/списаних Банком процентів, штрафних санкцій), внесла коштів на суму 40583,31грн. 
Відтак, сума внесених відповідачкою на картковий рахунок коштів станом на 03.12.2017 перевищує розмір здійснених витрат на 4071,85грн. та відповідно заявлену до стягнення суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2734,80грн., що свідчить про відсутність у відповідачки заборгованості за вказаним кредитом і відповідно є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.
Доводи відповідачки та її представника про пропуск позивачем строку позовної давності при поданні цього позову суд відхиляє, оскільки в даній справі суд не встановив порушень прав позивача АТ КБ «Приватбанк», що стало самостійною підставою для відмови в позові. В той час, коли пропуск строку позовної давності без поважних причин є підставою для відмови у позові у випадку доведення перед судом факту порушення прав позивача.
Таким чином, в задоволенні позову АТ КБ "ПриватБанк" слід відмовити повністю.
Керуючись ст.3,6,11,15,16,207,525,526,530,610,611,626-629,633,634,638,640,1049,1050,1054,1055,1056-1 ЦК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,259,263-265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити повністю.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02.03.2026.

Суддя Н.А.Мурашова

24.02.2026