Справа № 352/2659/25 
Провадження № 22-ц/4808/709/26 
Головуючий у 1 інстанції КУЗЬМЕНКО С. В. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів – Баркова ВА., Максюти І.О.
учасники справи
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) 
апеляційну скаргу ОСОБА_2 
на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2026 року, ухвалене судом у складі судді Кузьменко С.В.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, в обґрунтування якого вказала, що 31 серпня 2016 року між нею та відповідачем укладений шлюб, за період перебування в якому у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням суду від 15 січня 2025 року шлюб розірвано, а сина залишено проживати із позивачкою.
Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15 січня 2025 року змінено спосіб стягнення аліментів із ОСОБА_2 , визначений рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2021 року з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) щомісячно та ухвалено стягувати аліменти у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Відповідне рішення суду набрало законної сили 20 лютого 2025 року.
12 березня 2025 року Івано-Франківським відділом ДВС відкрито виконавче провадження.
Однак відповідач здійснює платежі не в повному обсязі та несвоєчасно, внаслідок чого утворилась заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 15205,82 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, зробленим державним виконавцем.
В зв`язку із несвоєчасною сплатою аліментів, позивачка просить стягнути з відповідача пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів з 20.02.2025 року по 13.11.2025 року в розмірі 8661,37 грн, витрати пов`язані з розглядом справи в сумі 8600 грн, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 гривень та витрат на залучення спеціаліста-аудитора в сумі 1600 грн.
Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2026 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. 
Суд стягнув зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 за період з 01 травня 2025 року по 13 листопада 2025 року в розмірі 8661, 37 грн, судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.
Стягнув зі ОСОБА_2 на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211, 20 грн. 

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2026 року, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що заборгованість за визначений позивачкою період виникла не внаслідок його умисного ухилення від сплати аліментів, а з об`єктивних причин. Зокрема, рішення суду про зміну способу стягнення аліментів (з твердої грошової суми на 1/4 частину доходу) набрало законної сили лише 20.02.2025 року. 
Скаржник посилається на те, що належним чином виконував обов`язки зі сплати аліментів. Про наявність заборгованості у розмірі 15 205,82 грн та про нарахування пені він дізнався лише після отримання копії позовної заяви. Після цього скаржник негайно вжив заходів для погашення заборгованості, сплативши її у повному обсязі двома платежами – 18.11.2025 року та 25.11.2025 року.
У позовній заяві зазначено, що станом на 01.11.2025 року заборгованість становить 15 205,82 грн згідно з розрахунком державної виконавчої служби. Водночас розрахунок пені у розмірі 8 661,37 грн було здійснено не державним виконавцем, а приватним аудитором ТОВ АФ «ЮРЕК-АУДИТ».
Державний виконавець у межах виконавчого провадження № 77459837 не надсилав скаржнику жодних розрахунків заборгованості, що позбавило його можливості своєчасно подати заперечення або добровільно погасити борг у разі його виникнення.
Звертає увагу суду на те, що до червня 2025 року середня заробітна плата для відповідної місцевості становила 11 827 грн, тоді як у липні 2025 року вона раптово зросла до 21 270 грн. Скаржник стабільно сплачував аліменти у розмірі 1 990,00 грн щомісячно.
Посилається на те, що розрахунок заборгованості містить технічні помилки. Зокрема, у розрахунку за 2025 рік включено травень 2024 року, що свідчить про недбалість при його складанні. За наведеним розрахунком загальна сума боргу становить: 33 115,82 грн – 17 910,00 грн = 15 205,82 грн. При цьому позивачка заявляє до стягнення пеню у розмірі 8 661,37 грн, що становить близько 57% від суми основного боргу за період менше одного року.
Крім того, скаржник просив суд, у разі якщо буде встановлено підстави для стягнення пені, застосувати положення частини 2 статті 196 Сімейного кодексу України та зменшити її розмір до символічного, з огляду на складний матеріальний стан та відсутність злісного ухилення від сплати аліментів.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено позивачці право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – ОСОБА_5 зазначила, що апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 02.02.2026 у справі № 352/2659/25 подана з порушенням вимог ст. ст. 354, 355, 356 ЦПК України. Повний текст рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 02.02.2026 року було складено не пізніше 06 лютого 2026 року, а отже тридцятиденний строк на оскарження рішення суду першої інстанції сплив 08.03.2026 року. Апеляційна скарга (згідно з штампом суду на першій її сторінці) подана 11.03.2026 року, тобто з порушенням строку на апеляційне оскарження, провадження відкрито 13.03.2026 року. Клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно до ч. 2 ст. 354 ЦПК, відповідачем подано не було не подано.
Також послалась на те, що апеляційна скарга подана через суд першої інстанції, не містить копії цієї скарги з доданими до неї документами відповідно до кількості учасників справи.
Зазначила, що скаржник в апеляційній скарзі наводить факти, які суперечать обставинам справи, оскільки ОСОБА_2 , брав участь у справі № 352/2686/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, висловлював свою думку в заяві, що підтверджується рішенням суду у цій справі від 15.01.2025 року.
Твердження скаржника про те, що він дізнався про наявність заборгованості лише після отримання копії позовної заяви та одразу її погасив, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки позовна заява була направлена відповідачу засобами поштового зв`язку 18.11.2025 року о 16:57, а оплата заборгованості була здійснена 18.11.2025 року о 10:45. Зазначила, що факт добровільної сплати заборгованості до моменту отримання позовної заяви підтверджує, що апелянт був обізнаний про наявність боргу та виконавчого провадження, однак не вжив своєчасних заходів для належного виконання свого обов`язку.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Згідно ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Предметом позову є стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів розмір якої становить 8661,37 грн, тому справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження в силу вимог закону.
Ураховуючи, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи зазначена інформація оприлюднена на офіційному вебпорталі судової влади України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно із розрахунку державного виконавця у відповідача станом на 01 листопада 2025 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів в сумі 15205,82 грн. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах розмір нарахованої пені за прострочення сплати аліментів становить 8661,37 грн.
Встановивши, що відповідачем не надано доказів, які б свідчили про відсутність його вини у виникненні заборгованості, суд дійшов висновку про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 за період з 01 травня 2025 року по 13 листопада 2025 року в розмірі 8661, 37 грн.

Переглядаючи рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, з 31 серпня 2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішеннмя Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2018 року було розірвано.
Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 .
Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15 січня 2025 року у справі №352/2686/24 змінено спосіб стягнення аліментів із ОСОБА_2 , визначений рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2021 року з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) щомісячно та стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішення суду набрало законної сили 20 лютого 2025 року.
Згідно розрахунку старшого державного виконавця зі сплати аліментів згідно судового наказу №352/2686/24 про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 станом на 01 листопада 2025 року сума заборгованості становить 15205,82 грн. Сума аліментів, яка підлягала стягненню в період часу з лютого по червень 2025 року становила по 2956 грн щомісячно, у липні 2025 року - 5317,50 гривень, а з серпня по жовтень 2025 року – по 5043,25 гривень щомісячно. Відповідачем з лютого по жовтень 2025 року здійснювались платежі в сумі 1990 грн щомісячно.
Згідно аудиторської довідки-розрахунку ТОВ аудиторська фірма «Юрек-аудит» від 14 листопада 2025 року сума пені по невчасно сплачених аліментах за період з лютого 2025 року по листопад 2025 року станом на 13.11.2025 року становить 8661,37 грн.
Відповідно до банківської виписки АТ КБ «Приватбанк» по надходженням по картці ОСОБА_1 у період з 01 січня 2025 року по 05 листопада 2025 року на її рахунок надійшли 21810 грн щомісячними разовими платежами від ОСОБА_2 за січень-квітень по 1990 грн, травень – 2000 грн, червень-листопада – 1990 грн.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч. 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 5 ст. 155 СК України).
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року в справі № 661/905/19 зазначено, що положення Цивільного кодексу України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що під час обчислення загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
Отже, стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
При вирішенні питання про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів, суд бере до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність сплати аліментів.
Нормами чинного законодавства передбачено, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника (постанова Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 334/7702/16).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц, зазначила, що розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 %. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Звертаючись до суду із позовними вимогами, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини за період з 20.02.2025 року по 13.11.2025 року, яка становить 8661,37 грн та долучила відповідний розрахунок пені за несвоєчасну сплату аліментів за період з лютого 2025 року по листопад 2025 року.
З наданої позивачкою банківської виписки АТ КБ «Приватбанк» по надходженням по її картці вбачається, що відповідач здійснював щомісячні платежі у період з 01 січня 2025 року по 05 листопада 2025 року в розмірі за січень-квітень по 1990 грн, травень – 2000 грн, червень-листопад по1990 грн.
Перевіряючи розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, колегія суддів враховує положення статті 196 СК України та формулу для обчислення пені, яка зазначена у постанові Великої Палати Верховного від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.
За лютий 2025 року нараховані аліменти 844,57 грн, зараховано 844,57 грн з платежу 1 990,00 грн від 07.02.2025 року, вказаної суми аліментів вистачило на погашення аліментів за лютий 2025 року, тому пеня за цей місяць не розраховується, оскільки аліменти було сплачено вчасно і повністю.
За березень 2025 року нараховані аліменти 2 956,00 грн, платіжна зараховано 1 145,43 грн з платежу 1 990,00 грн від 07.02.2025 року та платіж зараховано 1 810,57 грн з платежу 1 990,00 грн від 05.03.2025 року, тому пеня за цей місяць не розраховується, оскільки відсутні дні прострочення.
За квітень 2025 року нараховані аліменти 2 956,00 грн, платіж на погашення зараховано 179,43 грн з платежу 1 990,00 грн від 05.03.2025 року, наступний платіж зараховано 1 990,00 грн з платежу 1 990,00 грн від 02.04.2025 року та платіж зараховано 786,57 грн з платежу 2 000,00 грн від 05.05.2025 року, тому кількість днів прострочення становить 4 дні (з 01.05.2025 по 04.05.2025 року), пеня становить 1%*4*786,57=31,46 грн. 
За травень 2025 року нараховані аліменти 2 956,00 грн, платіж на погашення зараховано 1 213,43 грн з платежу 2 000,00 грн від 05.05.2025 року, платіж 1 742,57 грн зараховано з платежу 1 990,00 грн від 04.06.2025 року, кількість днів прострочення 3 дні (з 01.06.2025 по 03.06.2025 року), пеня становить 1%*3*1 742,57=52,28 грн. 
За червень 2025 року нараховані аліменти 2 956,00 грн, платіжна погашення зараховано 247,43 грн з платежу 1 990,00 грн від 04.06.2025 року, платіж 1 990,00 грн зараховано з платежу 1 990,00 грн від 04.07.2025 року, кількість днів прострочення 3 дні (з 01.07.2025 по 03.07.2025 року), пеня становить 1%*3*2 708,57=81,26 грн. Платіж: зараховано 718,57 грн з платежу 1 990,00 грн від 04.08.2025 року, кількість днів прострочення 31 день (з 04.07.2025 по 03.08.2025 року), пеня становить 1%*31*718,57=222,76 грн. 
Загальна сума пені за прострочення сплати аліментів за червень становить 0,00 +81,26 +222,76 =304,02 грн.
За липень 2025 року нараховані аліменти 5 317,50 грн, платіж зараховано 1 271,43 грн з платежу 1 990,00 грн від 04.08.2025 року, кількість днів прострочення 3 дні (з 01.08.2025 по 03.08.2025 року), пеня становить 1%*3*5 317,50=159,53 грн. Платіж: зараховано 1 990,00 грн з платежу 1 990,00 грн від 03.09.2025 року, кількість днів прострочення 30 днів (з 04.08.2025 по 02.09.2025 року), пеня становить 1%*30*4 046,07=1 213,82 грн. Платіж: зараховано 1 990,00 грн з платежу 1 990,00 грн від 02.10.2025 року, кількість днів прострочення 29 днів (з 03.09.2025 по 01.10.2025 року), пеня становить 1%*29*2 056,07=596,26 грн. Платіж: зараховано 66,07 грн з платежу 1 990,00 грн від 04.11.2025 року, кількість днів прострочення 33 дні (з 02.10.2025 по 03.11.2025 року), пеня становить 1%*33*66,07=21,80 грн. 
Загальна сума пені за липень за прострочення сплати аліментів становить 159,53 +1 213,82 +596,26 +21,80 =1 991,41 грн.
За серпень 2025 року нараховані аліменти 5 043,25 грн, платіж зараховано 1 923,93 грн з платежу 1 990,00 грн від 04.11.2025 року, кількість днів прострочення 64 дні (з 01.09.2025-03.11.2025 року), пеня становить 1%*64*5 043,25=3 227,68 грн. Інші платежі відсутні, кількість днів прострочення 10 днів (з 04.11.2025 по 13.11.2025 року), пеня становить 1%*10*3 119,32=311,93 грн. 
Загальна сума пені за прострочення сплати аліментів за серпень становить 3 227,68 +311,93 =3 539,61 грн.
За вересень 2025 року нараховані аліменти 5 043,25 грн, кількість днів прострочення 44 дні (з 01.10.2025-13.11.2025), пеня становить 1%*44*5 043,25=2 219,03 грн. 
За жовтень 2025 року, нараховані аліменти: 5 043,25 грн, кількість днів прострочення 12 днів (з 01.11.2025 по 12.11.2025 року), пеня становить 1%*12*5 043,25= 605, 19 грн. 
Загальна сума пені за прострочення сплати аліментів за період з 03.04. 2025 року по 12.11.2025 року включно складає: 31,46 + 52,28 + 304,02 + 1 991,41 + 3 539,61 + 2 219,03 + 605, 19 =8 661,37грн.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що розмір пені складає 8661,37 грн.
Як вбачається із матеріалів справи, скаржником не надано належних та допустимих доказів вжиття всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів та виникнення заборгованості зі сплати аліментів не з його вини.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що про наявність заборгованості по аліментах у розмірі 15 205,82 грн та про нарахування пені він дізнався лише після отримання копії позовної заяви спростовується матеріалами справи. Так, з матеріалів справи вбачається, що з позовною заявою позивачка звернулась до суду через систему «Електронний суд» 18.11.2025 року, до позовної заяви було надано докази її надсилання відповідачу ОСОБА_2 , згідно яких позовну заяву з доданими до неї матеріалами було надіслано ОСОБА_2 18.11.2025 року о 16:57 год.
Разом з тим, з доданої до апеляційної скарги квитанції №25 вбачається, що ОСОБА_2 18.11.2025 року о 10:45 год було здійснено платіж на суму 5 000 грн, з призначенням платежу: «Борг ВП №77459837 ОСОБА_2 ». Тобто відповідачем було здійснено оплату заборгованості по аліментах раніше, ніж йому було направлено копію позовної заяви, що спростовує його твердження про необізнаність про існування боргу до звернення ОСОБА_1 з позовною заявою.
Крім того, з тексту рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15 січня 2025 року у справі №352/2686/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, вбачається, що ОСОБА_2 приймав участь у справі, 10.12.2024 року та 15.01.2025 року подавав до суду заяви, а отже був обізнаний про дану справу. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не навів доказів, які б об`єктивно доводили, що заборгованість зі сплати аліментів на дитину виникла не з вини відповідача.
Колегія суддів не знаходить підстав для зменшення розміру пені відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України, оскільки згідно зі ст. 12 ЦПК України відповідачем не обґрунтовано та не надано доказів того, що його майновий стан не дає йому змоги сплатити пеню за прострочення сплати аліментів у визначеному судом розмірі.
За таких обставин, суд першої інстанції встановивши, що з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання сина за рішенням суду, виникла заборгованість по сплаті аліментів, що останнім не спростовано, дійшов правильного висновку про те, що позивачка має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Колегія суддів відхиляє посилання представника позивачки про те, що скаржником пропущено строк на апеляційне оскарження з огляду на таке.
Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області ухвалено 02 лютого 2026 року, повний текст рішення складено 06 лютого 2026 року.
Відповідно до ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Отже, перебіг строку на апеляційне оскарження рішення почався 07 лютого 2026 року та закінчився 08 березня 2026 року (субота).
Згідно ч. 3 ст. 124 ЦПК України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Апеляційну скаргу подано 09.03.2026 року (в перший робочий день після вихідного дня, на який припадало закінчення строку) засобами поштового зв`язку, що підтверджується конвертом поштового відправлення, тобто в строк на апеляційне оскарження.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2026 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, колегія судів не здійснює перерозподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст.367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2026 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 квітня 2026 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

І.О. Максюта