Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 року Справа№200/9801/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Духневича О.С.,
розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ

12.12.2025 до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач з урахування заяви про уточнення позовних вимог від 22.12.2025, просить суд:
- визнати протиправною відмову відповідача у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану»;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн грн., передбаченою пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану». Разом з тим відповідачем не нараховано та не виплачено одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої пунктом 4 Постанови № 153. Тому з метою нарахування та виплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17.12.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу 10-ти денний строк з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви у спосіб подання до суду: уточненої позовної заяви із належним формулюванням позовних вимог, викладенням обставин, на яких вони ґрунтуються, та доданням відповідних доказів у відповідності із ст. 5 та п. 4, 5 ч. 5 ст. 160 КАС України.
22.12.2025 на адресу суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розглядати в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні. Клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено. Витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії документів, а саме: довідку про безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин за формою, затвердженою окремим дорученням Міністра оборони України № 5601/уд від 26.09.2025; витяги з бойових наказів (бойове розпорядження), журналів бойових дій або бойових донесень щодо ОСОБА_1 
06.01.2026 на виконання ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 26.12.2025 відповідачем надано витребувані документи.
07.01.2026 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Обгрунтовуючи відзив відповідач зазначає, що умовою виникнення права на виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень є безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях, що прямо випливає зі змісту пункту 4 Постанови № 153. У наданих на виконання ухвали суду від 26.12.2025 витягах такі відомості відсутні, що виключає можливість підтвердження безпосередньої участі позивача у бойових діях. Перебування військовослужбовця у районі ведення бойових дій не є тотожним безпосередній участі у бойових діях. Безпосередня участь передбачає активне виконання бойових завдань, що пов`язане з веденням бойових дій, застосуванням зброї, виконанням наказів бойового характеру.
Оскільки, у наданих витягах відсутні відомості про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами, у зв`язку з чим відповідач просить суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.
14.01.2026 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якому позивач вважає твердження викладені відповідачем у відзиві необгрунтованими.
Мотивуючи відповідь на відзив позивач зазначає, шо інформація викладена у витягах з журналів бойових дій та довідках щодо кількості участі у бойових діях, спростовується підтверджуючими документами лікування поранення, яке ним було отримано під час безпосередньої участі в бойових діях, але належним чином не оформлено, як і ведення участі в бойових діях.
Також позивач зазначає, що відповідно до довідки ОК-5 в період з листопада 2022 по червень 2024 отримував додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн пропорційно кількості днів безпосередньої участі в бойових діях в місяці, що є підтвердженням участі в бойових діях.
19.01.2026 на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.
Обгрунтовуючи заперечення відповідач зазначає, що долучена довідка ОК-5 з Пенсійного фонду України не входить до переліку доказів, визначених Додатком 1 до Окремого доручення МОУ № 5601/уд, які можуть підтверджувати безпосередню участь у бойових діях, оскільки не фіксує виконання бойових завдань; не містять відомостей про участь у бойових зіткненнях; не відображає застосування зброї або виконання бойових наказів; не є бойовим документом у розумінні нормативних актів МОУ.
Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_4 від 19.04.2024.
21.05.2021 позивача було призвано на строкову військову службу до Військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується записом у військовому квитку серії НОМЕР_5 від 07.04.2021.
У період з 13.09.2022 по 12.09.2025 проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_2 .
14.08.2025 позивач звернувся із рапортом до Генерального штабу Збройних Сил України для направлення командиру Військової частини НОМЕР_2 про отримання одноразової грошової винагороди в розмірі одного мільйону гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 11.02.2025 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Листом відповідача від 28.08.2025 позивачу відмовлено у виплаті одноразової грошової винагороди в розмірі одного мільйону гривень.
Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 12.09.2025 № 282, позивача звільнено з військової служби (у зв`язку із закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час воєнного стану), вважати таким що 12.09.2025 справи та посаду здав.
16.10.2025 представник позивача звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн грн., передбаченої пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Листом відповідача від 21.10.2025 № 1280 відмовлено у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн грн., передбаченої пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Вважаючи відмову у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн грн. протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, суд виходив з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ).
За змістом ч. 1, 3 ст.1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною 6 ст. 2 Закону №2232-XII визначені види військової служби, зокрема, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також інші види.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 14 ст. 2 Закону № 2232-XII).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів, як це передбачено ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).
За правилами ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною 4 ст. 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
11.02.2025 Кабінетом Міністрів України прийняв постанову № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», пунктом 2 якої затверджений Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану та форму контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу (далі - Постанова № 153).
Пунктом 3 Постанови №153, установлено, що учасникам експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Відповідно до пункту 4 Постанови № 153 громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується;
виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та:
були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;
проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу “молодший лейтенант”;
проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.
Аналіз положень пункту 4 Постанови КМУ № 153 дає підстави суду дійти висновку, що на одержання одноразової грошової винагороди в розмірі 1 млн. гривень за тривалість проходження служби в бойових умовах мають право військовослужбовці за наявності одночасно таких умов:
- які до набрання чинності цією постановою (11.02.2025) у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX;
- проходять військову службу;
- брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою (11.02.2025).
Аналогічного висновку дійшов Третій апеляційний адміністративний суд в постановах від 22.01.2026 у справі № 280/5538/25, від 05.02.2026 у справі № 160/25223/25, Перший апеляційний адміністративний суд в постанові від 12.02.2026 у справі № 360/1938/25.
Як встановлено судом, позивач відповідно до військового квитка серії НОМЕР_5 з 13.09.2022 по 12.09.2025 проходив військову службу за контрактом.
Отже позивачем виконано одну з трьох вимог Постанови № 153, а саме до набрання чинності Постанови № 153 (11.02.2025) був прийнятий на військову службу за контрактом у воєнний час (13.09.2022) у віці до 25 років (13.03.2001 року народження).
14.08.2025 позивач першочергового в статусі військовослужбовця звернувся із рапортом до Генерального штабу Збройних Сил України для направлення командиру Військової частини НОМЕР_2 про отримання одноразової грошової винагороди в розмірі одного мільйону гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 11.02.2025 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Листом відповідача від 28.08.2025 позивачу відмовлено у виплаті одноразової грошової винагороди в розмірі одного мільйону гривень.
Отже, станом на дату першочергового подання рапорту (14.08.2025) щодо здійснення нарахування та виплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, ОСОБА_1 проходив військову службу та був діючим військовослужбовцем у розумінні приписів Постанови № 153.
Таким чином, позивачем виконано другу з трьох вимог Постанови № 153, а саме проходження військової служби на момент подання рапорту (рапорт подано 14.08.2025, позивач звільнений 12.09.2025).
Щодо третьої вимоги Постанови № 153, а саме безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою (11.02.2025), суд зазначає наступне.
Так, відмовляючи у нарахуванні та виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень відповідач зазначив, що ОСОБА_1 не приймав безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, а тому відсутні підстави для нарахування та виплати такої винагороди.
Відповідно до окремого доручення Міністра оборони України від 20.02.2025 № 999/уд (чинне до 07.08.2025) та окремого доручення Міністра оборони України від 26.09.2025 № 5601/уд, підтвердження участі військовослужбовців у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій здійснюється на підставі щонайменше одного документа з кожної з наступних груп: а) бойовий наказ (бойове розпорядження); б) журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення; в) рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових в районах ведення воєнних (бойових) дій.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26.12.2025 було задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів та витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії документів, а саме: довідку про безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин за формою, затвердженою окремим дорученням Міністра оборони України № 5601/уд від 26.09.2025; витяги з бойових наказів (бойове розпорядження), журналів бойових дій або бойових донесень щодо ОСОБА_1 .
На виконання ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 26.12.2025 відповідачем надано витребувані документи, а саме: довідка Військової частини НОМЕР_2 від 05.01.2026 № 1151 про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин стосовно ОСОБА_1 ; довідка Військової частини НОМЕР_2 від 05.01.2026 № 4/фсс стосовно ОСОБА_1 ; витяги з журналів бойових дій 5 реактивної артилерійської батареї 2 реактивного артилерійського дивізіону Інв. № рз 79 від 07.12.2022; 15 реактивної артилерійської батареї 5 реактивного артилерійського дивізіону Інв.№ 1915 від 29.11.2022, Інв.№ 1923 від 14.04.2023; 1 реактивного артилерійського дивізіону Інв. № 3/168/89дск/бу від 22.08.2023, Інв. № 3/168/119т/бу від 04.11.2023; 13 реактивної артилерійської батареї 5 реактивного артилерійського дивізіону Інв. №3/133/144/дск від 26.01.2024; 11 реактивної артилерійської батареї 4 реактивного артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_2 Інв. № р/з 2137, від 25.05.2024.
Відповідно до витягів з журналів бойових дій 5 реактивної артилерійської батареї 2 реактивного артилерійського дивізіону Інв. № рз 79 від 07.12.2022; 15 реактивної артилерійської батареї 5 реактивного артилерійського дивізіону Інв.№ 1915 від 29.11.2022, Інв.№ 1923 від 14.04.2023; 1 реактивного артилерійського дивізіону Інв. № 3/168/89дск/бу від 22.08.2023, Інв. № 3/168/119т/бу від 04.11.2023; 13 реактивної артилерійської батареї 5 реактивного артилерійського дивізіону Інв. №3/133/144/дск від 26.01.2024; 11 реактивної артилерійської батареї 4 реактивного артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_2 Інв. № р/з 2137, від 25.05.2024 судом встановлено, що ОСОБА_1 безпосередньої участі в бойових діях не приймав, виконував заходи забезпечення ведення бойових дій.
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_2 від 05.01.2026 № 4/фсс, судом встановлено, що ОСОБА_1 не отримував одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень відповідно до Постанови № 153.
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_2 від 05.01.2026 № 1151 про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин, судом встановлено, що ОСОБА_1 безпосередньої участі в бойових діях не приймав (0 днів).
Отже, на дату набрання чинності Постанови № 153 (11.02.2025), у ОСОБА_1 була відсутня передбачена пунктом 4 Постанови № 153 умова щодо безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців, оскільки згідно з наданими суду витягами з журналів бойових дій та довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 05.01.2026 № 1151 він безпосередньої участі у бойових діях не приймав (0 днів), а здійснював заходи із забезпечення ведення бойових дій.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не виконано третю з обов`язкових умов, визначених пунктом 4 Постанови № 153, яка є самостійною та необхідною підставою для виникнення права на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн гривень.
Щодо наданого позивачем витягу з журналу бойових дій 15 реактивної артилерійської батареї 5 реактивного артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_2 Інв.№ рз1915 від 29.01.2023 про те, що у період з 15.02.2023 по теперішній час він приймав безпосередню участь у бойових діях та виконував бойові (службові) завдання, то такий не береться судом до уваги, оскільки, вказаний витяг не підтверджує у встановленому порядку факту саме безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях, оскільки:
- не узгоджується з довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 05.01.2026 № 1151, відповідно до якої безпосередня участь позивача у бойових діях становить 0 днів;
- спростовується іншими витягами з журналів бойових дій, наданими на виконання ухвали суду, з яких убачається, що позивач виконував заходи забезпечення ведення бойових дій, а не брав у них безпосередню участь.
Крім того, формулювання «виконував бойові (службові) завдання» не є тотожним установленню факту безпосередньої участі у бойових діях у розумінні пункту 4 Постанови № 153, оскільки виконання бойових (службових) завдань може охоплювати й заходи забезпечення, які не прирівнюються до безпосередньої участі у бойових діях.
Також, формулювання у витягу з журналу бойових дій «з 15.02.2023 по теперішній час» саме по собі не дає можливості встановити, чи становила тривалість безпосередньої участі позивача у бойових діях не менше шести місяців станом на 11.02.2025, як того вимагає пункт 4 Постанова № 153.
По-перше, формулювання «по теперішній час» є оціночним та невизначеним, оскільки не містить конкретної календарної дати завершення відповідного періоду. Відтак із такого запису неможливо встановити точну тривалість участі саме станом на дату набрання чинності Постановою № 153 — 11.02.2025.
По-друге, умовою отримання одноразової грошової винагороди є наявність сукупної тривалості безпосередньої участі у бойових діях не менше шести місяців саме станом на дату набрання чинності Постановою № 153, а не на будь-який інший момент (зокрема, на дату видачі витягу чи на час розгляду справи). При цьому дата видачі витягу з журналу бойових дій відсутня.
По-третє, відсутність конкретизації періоду не дає змоги перевірити, чи переривався відповідний строк, чи були дні, які не підлягають зарахуванню, а також чи відповідає він критерію «безпосередньої участі», встановленому нормативними актами Міністерства оборони України.
Отже, зазначене формулювання не може вважатися належним і достатнім доказом наявності у позивача сукупного шестимісячного строку безпосередньої участі у бойових діях станом на 11.02.2025, що є обов`язковою умовою для виникнення права на спірну виплату.
Щодо твердження позивача про те, що відповідно до довідки ОК-5 у період з листопада 2022 по червень 2024 отримував додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн. пропорційно кількості днів безпосередньої участі в бойових діях в місяці, то як вже зазначалося судом, що підтвердження участі військовослужбовців у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій здійснюється на підставі щонайменше одного документа з кожної з наступних груп: 
а) бойовий наказ (бойове розпорядження); 
б) журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення; 
в) рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових в районах ведення воєнних (бойових) дій.
Таким чином, сама по собі наявність у довідці ОК-5 відомостей про нарахування та виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. пропорційно кількості днів безпосередньої участі в бойових діях не є належним і достатнім доказом підтвердження такої участі у розумінні вимог пункту 4 Постанова № 153.
Суд зазначає, що довідка ОК-5 є документом облікового характеру, що відображає відомості про нарахування грошового забезпечення та сплату страхових внесків, однак не підтверджує в установленому порядку факт і тривалість безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач не відповідає вимогам, які визначені Постановою №153 для отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, а отже відсутні правові підстави для здійснення нарахування та виплати такої винагороди.
Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно із статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищевикладене, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, питання про розподіл судового збору у справі судом не вирішується.
Керуючись ст. 2, 77, 78, 94, 139, 241-246, 257-258, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.
Розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. 

Суддя О.С. Духневич