справа № 638/6832/25
провадження № 2-а/619/7/26

РІШЕННЯ
 іменем України

02 березня 2026 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді Коваленко Н.В., 
за участю секретаря судового засідання Носачової І.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу № 638/6832/25, 
ім`я (найменування) сторін:
позивач:   ОСОБА_1 , 
відповідач :  ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
вимоги позивача про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення
представник позивача: Моргун Наталія Ігорівна,
представник відповідача: Бабаєв Віктор Олександрович. 
Стислий виклад позиції сторін.
В провадженні Дергачівського районного суду Харківської області перебуває позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення. 
В обґрунтування позову зазначено , що 03.04.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , полковником ОСОБА_2 винесено постанову №938 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. Позивач вважає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності винесена безпідставно та з істотним порушенням прав, не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону. Вказує на факт винесення постанови з порушенням норм чинного законодавства, у зв`язку з чим просить закрити дану справу. Враховуючи вищевикладене, просить скасувати постанову серія №938 від 03 квітня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП.
20.01.2026 представник відповідача через систему «Електронний суд» направив відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки
доводи позивача про відсутність у нього статусу військовозобов`язаного через «зняття з обліку» у 2022 році ґрунтуються на неправильному тлумаченні законодавства. Позивач помилково ототожнює поняття «зняття з обліку» (тимчасова дія) та «виключення з обліку» (повне припинення обов`язку). Крім того, 18 травня 2024 року набув чинності Закон України № 3633-IX, яким змінено статтю 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Зазначеними змінами відновлено обов`язок взяття на військовий облік осіб, які були раніше засуджені до позбавлення волі (крім засуджених за злочини проти основ національної безпеки). Таким чином, навіть за наявності судимості та факту зняття з обліку в минулому, у позивача з травня 2024 року виник безумовний обов`язок самостійно прибути до ТЦК та поновитися на обліку. Невиконання цього обов`язку у відведений законодавством строк (до 16.07.2024) утворює об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП. Твердження Позивача про порушення права на захист через неповідомлення про час розгляду справи за три доби є безпідставним. Метою завчасного повідомлення є забезпечення присутності особи. У даній справі Позивач 03 квітня 2025 року фізично перебував у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 . Протокол про адміністративне правопорушення складено, а постанову винесено у його присутності. Позивач був ознайомлений зі своїми правами, підписав протокол та отримав копію постанови, що ним не заперечується. Жодних клопотань про відкладення розгляду справи для залучення адвоката позивач не заявляв. Розгляд справи невідкладно після складання протоколу за фактичної присутності особи не є порушенням процедури та відповідає вимогам статті 268 КУпАП. Вчинене позивачем діяння (неперебування на військовому обліку в особливий період) є триваючим правопорушенням. Воно розпочалося з моменту закінчення законодавчо встановленого строку на оновлення даних (липень 2024 року) і тривало до моменту його виявлення та припинення, тобто до складання протоколу 03 квітня 2025 року. Відповідно до статті 38 КУпАП (у редакції Закону № 3696-IX), адміністративне стягнення за статтями 210, 210-1 КУпАП в особливий період може бути накладено протягом трьох місяців з дня виявлення, але не пізніше одного року з дня вчинення. Постанову винесено в день виявлення (03.04.2025), що повністю відповідає строкам давності. Оновлення даних у застосунку «Резерв+» у січні 2025 року не перериває склад триваючого правопорушення, оскільки не є повноцінною постановкою на облік з проходженням ВЛК. Посилання на наявність захворювань не звільняє громадянина від обов`язку з`явитися до ТЦК. Визначення ступеня придатності до військової служби належить до виключної компетенції ВЛК. Медичні документи, надані позивачем, стосуються періоду березня 2025 року і не пояснюють причин його бездіяльності протягом 2024 року.
24.02.2026 через систему «Електронний суд» представник позивача Моргун Н.І. подала додаткові пояснення по справі, у яких вказала, що відповідачем було порушено процедуру повідомлення про розгляд справи за 3 дні до призначення справи, встановленого ч.1 ст.277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Цього зроблено не було, ОСОБА_1 не було повідомлено про день та час за три доби до розгляду справи відповідно до норм законодавства. Крім того, вказала, що повісток позивач не отримував, а явився до органу ТЦК після затримання поліцією та перевірки документів. В матеріалах справи відсутні докази такого встановленого законодавством сповіщення, надсилання повістки виклику Позивача для розгляду справи, надання пояснень, документів - реалізації правового захисту особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Також зазначила, що відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факт порушення позивачем Правил військового обліку. Сама постанова без обґрунтування її доказами не дає підстав для висновку про скоєння адміністративного правопорушення. Крім того, була порушена процедура складання самої постанови, а саме форма та суть не відповідають визначеним нормам, а головніше не витримана процедура сповіщення особи, яка притягується, за три дні до розгляду справи, тобто без права на захист, відповідач не надав доказів направлення рекомендованих листів щодо призначення справи та запрошення особи для її розгляду, та минув строк для адміністративної відповідальності та накладення штрафу. Окремим моментом в даній справи є те, що в Тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного (Позивача) є відмітка про те, що він знятий з військового обліку 14.10.2022. Проте, співробітники ТЦК не дослідили, що позивач реалізував своє право на зняття з військового обліку та отримання статусу невійсьвозобов`язаного, тому що у Тимчасовому посвідченні про це прямо вказано - виключений з обліку ще 27.01.1998 року - виключений з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 на підставі п.6.ч.6 ст. 37 ЗУ Про військовий обов`язок.
Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
12 січня 2026 року ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 21.01.2026, яке було відкладено на 24.02.2026 за клопотанням представника позивача. 
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала , посила задовольнити.
У судове засідання представник відповідача не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення ухвали суду, а також судової повістки до електронного кабінету відповідача. Причин неявки суду не повідомив.
Згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Підстав, визначених ст. 205 КАС України, для відкладення розгляду справи немає.
Відповідачем був наданий відзив на позовну заяву.
У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
03.04.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , полковником ОСОБА_2 винесено постанову №938 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. 
Мотиви суду.
Судом встановлено, що на даний час ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Як вбачається з тексту зазначеної постанови, ОСОБА_3 несвоєчасно прибув до відповідного ІНФОРМАЦІЯ_3 для взяття на облік військовозобов`язаної особи, чим порушив вимоги абз. 7. ч. З, абз. 5 ч. 10 ст. 1, абз.6 п.2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», п.п. 1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів».
Копія постанови була отримана позивачем 03.04.2025.
З матеріалів справи встановлено, що позивач згідно з відомостей тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , в графі 13 «Відмітки про військовий облік» згідно відтиску штампу (печатки) знятий з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 14.10.2022 (27.01.1998 року - виключений з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 на підставі п.6.ч.6 ст. 37 ЗУ “Про військовий обов`язок і військову службу”).
Верховною Радою України 11.04.2023 прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військовоїслужби, мобілізації та військового обліку" за № 3633-ІХ, який набрав чинності 18.05.2024 (надалі по тексту також - Закон № 3633-ІХ).
Так, вищевказаним Законом №3633-ІХ внесені зміни до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та частину 6 статті 37 цього Закону викладено в новій редакції, а саме, зазначено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі.
Крім того, 18.05.2024 року набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 (далі Порядок № 560).
Згідно пункту 4 розділу «Загальні питання» Порядку № 560, на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані:
особи, звільнені з військової служби у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади». Такі особи, призвані на військову службу під час мобілізації, призначаються на військові посади, крім посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади;
особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України;
особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ;
засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.
З 18 травня 2024 року редакція частини 6 статті 37 Закону №2232-ХІІ не передбачає такої підстави для виключення з військового обліку як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, більш того, з цього часу передбачена можливість особи, яку раніше було засуджено до позбавлення волі, за вчинення тяжкого злочину.
Отже, підстава "які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину" була виключена з переліку таких, згідно з якими відбувалось виключення з військового обліку.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
В абзацах першому і другому пункту 2 мотивувальної частини рішення від 09.02.1999 №1рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правових актів в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
З наведеного слідує, що з 18.05.2024 громадяни України, які раніше перебували на військовому обліку та були виключені з військового обліку військовозобов`язаних на підставі пункту 6 частини шостої статті 37 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній до 17.05.2024), підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, оскільки відпала підстава, за якою їх було виключено з військового обліку.
З огляду на наведені вище положення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Порядку № 560, з 18.05.2024 особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, підлягають взяттю на військовий облік та можуть бути призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Як зазначено вище, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18.05.2024, статтю 37 Закону України № 2232-ХІІ викладено в новій редакції. Редакція статті 37 Закону України № 2232-ХІІ, яка є чинною з 18.05.2024, вже не передбачає такої підстави для виключення з військового обліку військовослужбовців, як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
З наведеного слідує, що з 18.05.2024 громадяни України, які раніше перебували на військовому обліку призовників та були виключені з військового обліку військовослужбовців на підставі пункту 6 частини шостої статті 37Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній до 17.05.2024), підлягають взяттю на військовий облік військовослужбовців, оскільки відпала підстава, за якою їх було виключено з військового обліку.
Військовозобов`язані, згідно Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" це громадяни, які перебувають у запасі для комплектування Збройних сил України та інших військових формувань на особливий період. Також вони можуть залучатися для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
В запасі можуть бути особи, які перебувають на військовому обліку військовозобов`язаних, тобто військовозобов`язані особи, які перебувають на обліку в ТЦК і СП.
Військовозобов`язаними вважаються особи віком від 25 до 60 років, які перебувають у запасі для комплектування ЗСУ (інших військових формувань), визнані придатними для несення військової служби і не є заброньованими у встановленому порядку. А також особи віком від 18 до 25 років, якщо вони мають статус військовозобов`язаного.
Суд звертає увагу, що у статті 23 Закону №3543 визначений перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Проте, виключені з військового обліку чоловіки, які були засуджені за тяжкий злочин, не підпадають під жодну із зазначених у статті категорій.
Згідно з ч.2 ст.4 Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" Збройні Сили України та інші військові формування не можуть комплектуватися особами, які мають судимість за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи мають судимість за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.152-156-1, 258-258-6, ч.4 ст.2861, ст.348 Кримінального кодексу України, а також засудженими службовими особами, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до ст.368 Кримінального кодексуУкраїни займали особливо відповідальне становище, якщо така судимість не погашена або не знята в установленому законом порядку.
Згідно з ч.4 ст.39 Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, засуджені за вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи засуджені за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також засуджені службові особи, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368Кримінального кодексуУкраїни займали особливо відповідальне становище.
Відповідно до п.4 Порядку №560 на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані: особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України; особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ; засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, що засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, засуджені за вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи засуджені за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також засуджені службові особи, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368Кримінального кодексуУкраїни займали особливо відповідальне становище. Зазначені особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.
Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів того, що станом на час розгляду справи позивач підлягає кваліфікації у якості особи, засудженої за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, скоєння якого у силу ч.2 ст.4 Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу", ч.4 ст.39 Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу", п.4 Порядку №560 виключає призов на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Таким чином суд вважає, з урахуванням того, що підстави для виключення ОСОБА_1 з військового обліку відпали в силу вимог діючого законодавства, позивач фактично набуває статусу військовозобов`язаного, з моменту набрання законної сили Закону України" Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" за № 3633-ІХ, який набрав чинності 18.05.2024.
На посилання позивача про неналежне повідомлення його про розгляд справи про адміністративне правопорушення суд зауважує, що він як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, у разі незгоди з призначенням розгляду справи про адміністративне правопорушення на той же день, мав право заявити клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату або час, у тому числі з причини необхідності захисту його прав адвокатом, проте такі записи в протоколі відсутні.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.69 КАС України, доказами у справі є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, враховуючи принципи адміністративного судочинства та з огляду на положення ч.2 ст.77 КАС України, обов`язок доказування покладається в даному випадку на відповідача, яким доведено правомірність своїх дій, вимоги про визнання дій протиправними не відповідають вимогам закону та обставинам справи, що підтверджуються дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Відповідачем на дотримання вимог ч.2 ст.77 КАС України доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, адже зміст оскаржуваної постанови відображає склад адміністративного правопорушення, надані відповідачем докази спростовують доводи позивача.
Виходячи з мотивів наведених вище, оскаржувана постанова прийнята без порушень ст.19 Конституції України та на підставі вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з дотримання процедури і порядку встановленого КУпАП щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, уповноваженою на те законом особою.
Докази порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення в матеріалах справи відсутні.
Під час розгляду даної справи позивач не надав будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП.
Аналізуючи долучені до матеріалів справи докази, суд дійшов висновку, що процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення відбувалася з дотриманням вимог чинного законодавства та принципу рівності перед законом. Посилання представника позивача на порушення права на захист з підстав неповідомлення про час розгляду справи за три доби не береться судом до уваги, оскільки, позивач 03 квітня 2025 року фізично перебував у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 . Протокол про адміністративне правопорушення складено, а постанову винесено у його присутності. Позивач був ознайомлений зі своїми правами, підписав протокол та отримав копію постанови, що ним не заперечується. Жодних клопотань про відкладення розгляду справи для залучення адвоката позивач не заявляв. Розгляд справи невідкладно після складання протоколу за фактичної присутності особи не є порушенням процедури та відповідає вимогам статті 268 КУпАП.
Враховуючи наявні факти порушення, інші доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки доведені факти порушення переважують наведені аргументи.
Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , підполковника ОСОБА_2 є такою, що прийнята у межах повноважень та на підставі закону.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення відповідає вимогам КУпАП, винесена на підставі та в межах повноважень, наданих відповідачу, за наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, отже є законною, у зв`язку з цим, в задоволенні позову слід відмовити.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати відповідно до ст.139 КАС України, слід залишити за позивачем.
Керуючись статтями 210, 251, 280, 288 і 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтями 2, 5 - 9, 72 - 77, 90, 139, 243 - 246, 250, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.- залишити без задоволення.
Копії рішення суду негайно направити особам, які брали участь у справі.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги особою, яка її оскаржує, протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 .
Повний текст рішення складено 02.03.2026 року.

Суддя  Н. В. Коваленко