Справа № 361/13614/25 
Провадження № 2/361/5328/25 
11.03.2026 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)

11 березня 2026 року        м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі: 
головуючого судді Червонописького В.С., 
за участю секретаря Тихоненко І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2025 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом.
Свій позов обґрунтовувала тим, що 01 червня 2022 року між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований шлюб Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та було зроблено актовий запис за № 321, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 , виданого 01 червня 2022 року.
Від спільного подружнього життя у сторін народилася донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_2 , виданого Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 26 жовтня 2022 року.
Вказувала, що шлюб виявився невдалим, спільне сімейне життя не склалося. Протягом останнього часу стосунки між подружжям розладилось, через різні погляди на життя, цінності та ведення спільного господарства і побуту. Вже тривалий проміжок часу кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування, а шлюб – розпався та має лише формальний характер.
Акцентувала увагу, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що з березня 2024 року подружжя проживає окремо, у них відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Сторони втратили почуття любові, поваги та довіри один до одного. З відповідачем спільного господарства не ведуть, а відтак, подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, цінностям та інтересам їх доньки. Тому вважала за необхідне розірвати шлюб між нею та відповідачем.
Крім того наголошувала, що наразі донька ОСОБА_3 проживає разом з нею в АДРЕСА_1 . Донька забезпечена відповідно до потреб її віку, відвідує заклад дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу «Дивосвіт».
Позивач працює (зареєстрована ФОП), має стабільний дохід, всі витрати на розвиток доньки, відпочинок, проживання, лікування, поїздки, страхові внески, забезпечення життєдіяльності дитини здійснюються за її рахунок. Приблизні витрати на утримання дитини включають: харчування – 5000 грн на місяць, одяг та взуття – 3000 грн на місяць, медичне обслуговування за потреби 2000 грн, освіта (садок) – 2000 грн на місяць, відпочинок та дозвілля – 2500 грн на місяць.
Посилалася, що відповідач добровільно щомісячну матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Періодично на її прохання надає кошти для потреб доньки в незначній мірі. Однак, такі виплати мають нестабільний характер (дуже рідко) та існує ймовірність того, що відповідач припинить матеріально забезпечувати дитину.
Неодноразово звертаючись до відповідача з проханням матеріально підтримувати доньку, сплачувати в достатній мірі аліменти на утримання дитини, результатів не дало, тому вона була змушена звертатися до суду з приводу способу виконання відповідачем свого обов`язку утримувати дитину.
У зв`язку з вищевикладеним, просила суд розірвати шлюб між нею, ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 .
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище – ОСОБА_5 .
Судові витрати покласти на відповідача.
03 грудня 2025 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін.
Копія зазначеної ухвали направлена на адресу позивачу, яка зазначена у позовній заяві засобами поштового зв`язку Акціонерного товариства «Укрпошта».
За зареєстрованою адресою місця проживання відповідача засобами поштового зв`язку Акціонерного товариства «Укрпошта» направлялась копія ухвали суду про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками, проте судова кореспонденція йому не вручена та повернута до суду.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 дійшов висновку про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.
Близькі за змістом висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б.
Позивач до суду додаткових заяв, пояснень не подавала, відповідач не використав право подання відзиву на позовну заяву.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 01 червня 2022 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено відповідний актовий запис № 321, серія НОМЕР_1 .
Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено з ” ОСОБА_5 ” на ” ОСОБА_7 ”.
Від спільного шлюбу сторони мають дитину – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №753, серії НОМЕР_3 від 26 жовтня 2022 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що сторони остаточно припинили сімейні відносини, не ведуть спільного господарства.
Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги заяву позивача, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.
Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
При таких обставинах справи суд вважає, що сім`я сторін розпалася остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя і тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами.
Згідно з ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Стаття 183 Сімейного кодексу передбачає можливість стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 Сімейного кодексу України).
Вирішуючи спір, суд виходить з того, що відповідач є працюючою людиною, не має на утриманні інших осіб і має об`єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання дитини.
В теперішній час дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, тому з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища сторін та дитини з відповідача необхідно стягнути аліменти на користь позивача на утримання дитини у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 26 листопада 2025 року і до досягнення повноліття дитини.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позову про стягнення аліментів та в зв`язку із тим, що за даною категорією справи позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн та на користь позивача 1211,20 грн повернення судового збору.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 18, 81, 89, 263 - 265 ЦПК України, ст.ст. 110, 112, 180, 182 та 183 СК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини – задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 01 червня 2022 року Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 321, серія НОМЕР_1 .
Після розірвання шлюбу прізвище позивача змінити на дошлюбне – ОСОБА_5 . 
Стягувати з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на користь  ОСОБА_9 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , на утримання неповнолітньої доньки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 26 листопада 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути зі ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на користь держави 1211,20 гривень судового збору.
Стягнути зі ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 на користь  ОСОБА_9 , РНОКПП: НОМЕР_5 , – 1211,20 гривень витрат по сплаті судового збору.
Рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в розмірі суми платежу за один місяць.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про сторін:
Позивач:  ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідач:  ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя        В.Червонописький