Олевський районний суд Житомирської області    
Справа № 279/7143/25
2/287/1137/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Винара Л.В.

з участю секретаря Кострицької Т.П.

позивача ОСОБА_1 

представника позивача ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань Олевського районного суду Житомирської області, в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, - 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 12.12.2024 року Олевським районним судом Житомирської області розірвано шлюб між ним та відповідачкою ОСОБА_3 . Від спільного проживання у шлюбі сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які перебувають на утриманні позивача. При цьому відповідачка ухиляється від добровільного утримання дітей, а тому позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь кошти (аліменти) на утримання неповнолітніх дітей: сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/2 частини заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше встановленого Законом мінімуму. Також, позивач просить звільнити його від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Ухвалою судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16.12.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів передано на розгляд Олевського районного суду Житомирської області.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу передано для розгляду судді Винару Л.В.
На запит суду надійшла інформація з Білокоровицької сільської ради Коростенського району Житомирської області про зареєстроване місце проживання відповідачки по справі ОСОБА_3 .
Ухвалою суду від 21.01.2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
20.02.2026 року на адресу суду від відповідачки ОСОБА_3 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №279/7143/25 до припинення її перебування у складі Збройних Сил України.
Також, 20.02.2026 року відповідачка надіслала на адресу суду відзив на позовну заяву. У поданому відзиві ОСОБА_3 вказує про те, що доводи позивача, наведені ним у позовній заяві є безпідставними, а факти, які викладені ним на підтвердження своїх вимог є такими, що не відповідають фактичним обставинам, вводять суд в оману. Зазначає, що під час перебування у шлюбі між подружжям часто виникали конфлікти, які відбувалися на очах у дітей. ОСОБА_1 поводив себе агресивно, вчиняв домашнє насильство відносно відповідачки. Все це призвело до того, що ОСОБА_3 була змушена звернутися до суду із позовом про розірвання шлюбу. Позивач ніде не працював, при цьому відповідачка сплачувала комунальні послуги, працювала на двох роботах та перераховувала грошові кошти на утримання дітей. На переконання відповідачки, реальною метою позову є не стільки реальне отримання утримання (яке і так надається), скільки створення тиску на неї, отримання формального судового рішення для інших цілей. Стверджує, що позивачем не виконано вимоги ч. 2 ст. 83 ЦПК України та не подано докази, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог. Зокрема, звернувшись до Білокоровицької сільської ради Коростенського району Житомирської області із відповідним запитом щодо надання інформації стосовно виданої раніше довідки з якої слідувало, що неповнолітні діти знаходяться на утриманні позивача сільською радою надано відповідь про те, що вказана довідка була видано помилково, а відтак не є дійсною. Таким чином, з матеріалів справи зник єдиний ключовий доказ на який спирався позивач. При цьому, на даний час діти не проживають з позивачем, а знаходяться на повному утриманні матері відповідачки. Батько ОСОБА_1 участі в утриманні дітей не бере та їхнім життям не цікавиться. На підтвердження своєї позиції відповідачка ОСОБА_3 надала ряд документів, які на її переконання підтверджують факт утримання нею неповнолітніх дітей.
16.03.2026 року на адресу суду від відповідачки ОСОБА_3 надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. У поданому клопотанні відповідачка просить долучити до матеріалів справи виписки з АТ КБ «ПриватБанк», які підтверджують факт перерахування нею коштів на утримання дітей.
17.03.2026 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Бардошевської Т.І. надійшли заперечення на клопотання про зупинення провадження.
24.03.2026 року від представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Бардошевської Т.І. надійшло клопотання про долучення доказів. У поданому клопотанні адвокат Бардошевська Т.І. просить долучити до матеріалів справи виписки з АТ КБ «ПриватБанк», а також акт обстеження фактичного проживання неповнолітніх дітей.
Ухвалою суду від 26.03.2026 року у задоволенні клопотання відповідачки ОСОБА_3 про зупинення провадження по справі – відмовлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або за власною ініціативою суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просить їх задоволити з підстав наведених у позовній заяві. Зазначив, що фактично з моменту звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей діти з ним не проживають. Син ОСОБА_6 навчається в Малинському лісовому коледжі та проживає у гуртожитку де проводить майже весь свій час. При цьому, оскільки відповідачка ОСОБА_3 має статус учасника бойових дій син навчається на бюджетній основі. Донька ОСОБА_7 проживає з бабусею (мамою відповідачки) у с. Білокоровичі, Коростенського району, Житомирської області. Відповідач у свою чергу проживає в с. Радовель, Коростенського району, Житомирської області разом із співмешканкою з якою у них народилася спільна дитина, а також двома іншими дітьми співмешканки. ОСОБА_7 навчається у шостому класі Біотехнологічного ліцею «Радовель», проте незважаючи на те, що її тато (відповідач) на даний час проживає у цьому ж населеному пункті дівчинка кожного дня їздить на автобусі до ліцею з населеного пункту де проживає з бабусею. Пояснити чому дівчинка не може проживати з відповідачем останній не зміг. Стверджує, що деякий час діти проживали разом з ним, коли відповідачка ОСОБА_3 пішла на службу до Збройних Сил України за контрактом. Проте, це тривало не довго, оскільки відповідач пішов на роботу та ОСОБА_7 фактично проживала з його мамою. Аліменти на утримання неповнолітніх дітей просить стягнути саме з дати звернення з позовною заявою до суду, а не за минулий період. 
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Бардошевська Т.І., яка взяла участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Зазначила, що після подання позовної заяви до суду неповнолітні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з позивачем не проживають. На даний час ОСОБА_7 проживає з бабусею (мамою відповідачки). Проте, оскільки деякий період часу діти проживали разом з ОСОБА_1 вважає позов підставним та просить стягнути аліменти на користь її довірителя.
Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилися. У матеріалах справи міститься письмова заява з проханням проводити розгляд справи без їх участі. 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до п. п. 1, 3 частини 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
З матеріалів справи встановлено, що згідно рішення Олевського районного суду Житомирської області від 12.12.2024 року по справі №287/1842/24 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який зареєстровано 02.06.2006 року виконкомом Дружбівської селищної ради Олевського району Житомирської області за актовим записом №2 розірвано.
Від спільного проживання у шлюбі сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивачем на підтвердження свої позовних вимог до матеріалів справи додано довідку Білокоровицької сільської ради Коростенського району Житомирської області від 13.11.2025 року за вих. №3327 зі змісту якої слідує, що ОСОБА_1 зареєстрований та постійно проживає в АДРЕСА_1 та на його утриманні знаходяться діти: син ОСОБА_4 , 2010 року народження та дочка ОСОБА_5 , 2014 року народження.
В свою чергу з листа Білокоровицької сільської ради Коростенського району Житомирської області за вих. №161 від 05.02.2026 року слідує, що вищевказана довідка видана гр. ОСОБА_1 помилково, а саме сільською радою не підтверджена інформація щодо місця проживання ОСОБА_1 , а також утримання ним дітей. У зв`язку з наведеним помилкову довідку №3377 від 13.11.2025 року слід вважати недійсною.
Зі змісту акта про встановлення факту проживання ОСОБА_1 від 10.02.2025 року вбачається що згідно даних реєстру територіальної громади ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 проте за даною адресою останній не проживає та раніше не проживав.
Відповідно до відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданих Білокоровицькою сільською радою Коростенського району Житомирської області 28.01.2026 року за вих. №168 ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 та разом з нею зареєстровані неповнолітні діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також матір відповідачки ОСОБА_9 .
Згідно довідки, виданої Малинським фаховим коледжем за вих. №3140 від 18.12.2025 року син сторін ОСОБА_4 навчається у вказаному коледжі за денною формою навчання здобуття освіти в групі ЛГ11 на першому курсі за спеціальністю Н4 Лісове господарство (ОПП Лісове господарство) з 01.09.2025 року по 30.06.2029 року на бюджетній основі. 
Також, в матеріалах міститься довідка від 24.12.2025 року за вих. №1309 зі змісту якої вбачається, що дочка сторін ОСОБА_5 навчається у шостому класі Опорного навчального закладу Біотехнологічний ліцей «Радовель».
Згідно характеристики на ОСОБА_5 , виданої навчальним закладом мама учениці приділяє належну увагу навчанню та вихованню дівчинки. ОСОБА_3 постійно підтримує зв`язок з класним керівником, цікавиться успішністю та поведінкою доньки, співпрацює зі школою. ОСОБА_7 забезпечена всіма необхідними речами для навчання, має належні умови для розвитку та відпочинку.
В матеріалах справи міститься також нотаріально посвідчена копія заяви ОСОБА_3 від 06.02.2026 року згідно якої відповідачка ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що проходить військову службу та не має можливості постійно перебувати з дитиною надала дозвіл своїй мамі ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на тимчасовий догляд за її дитиною. Заява посвідчена державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори Миколаївської області та зареєстрована в реєстрі за №31.
Згідно акту обстеження фактичного проживання від 04.03.2026 року, наданого позивачем, неповнолітній син сторін ОСОБА_4 , 2010 року народження проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 з вересня 2024 року по даний час. Також, дочка сторін ОСОБА_5 , 2014 року проживала за зазначеною адресою з вересня 2024 року по 02.02.2026 року.
Разом з тим, у судовому засіданні позивач вказав про те, що син ОСОБА_6 з вересня 2025 року навчається у Малинському фаховому коледжі та майже весь час проживає у гуртожитку. Донька ОСОБА_7 проживає з мамою відповідачки ОСОБА_10 . Відтак, інформація яка міститься у цьому акті не відповідає дійсності. Зазначене не заперечувалося позивачем під час судового розгляду. При цьому, за адресою АДРЕСА_3 проживає мама позивача, тобто бабуся неповнолітніх дітей. В свою чергу, як вже зазначалося вище, відповідач за вказаною адресою не проживає, оскільки разом з новою сім`єю мешкає у с. Радовель, Коростенського району, Житомрської області.
Також, на підтвердження своїх вимог та заперечень сторонами надано ряд виписок АТ КБ «ПриватБанк». При цьому, слід зазначити, що частина банківських операцій відображена у даних виписках є знеособленою, а том суд позбавлений можливості встановити отримувача грошових коштів та призначення платежів.
У частині третій статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з ч.1-3 ст.27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Отже, за своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі №711/8561/16-ц, від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц, від 14 серпня 2024 року у справі №760/4661/20.
Одержання аліментів на дитину тим з батьків, з яким проживає дитина, відповідає легітимній меті - захисту прав дитини.
Верховний Суд у своїй постанові від 17.06.2020 року у справі № 158/1638/18 дійшов наступних висновків: «Відповідно до статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Встановивши, що ОСОБА_2 не доведено, що основне місце проживання дітей з ним, а мировою угодою сторони визначили місце проживання з матір`ю, а також врахувавши те, що законом не передбачено право на стягнення аліментів тим із батьків, з яким не проживають діти, суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.»
Згідно постанови Верховного Суду від 22 листопада 2022 року у справі № 188/1029/19 обов`язковою умовою для стягнення аліментів на дитину на користь одного з батьків є факт проживання з ним самої дитини, на утримання якої і стягуються аліменти.
Проте, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що неповнолітні діти перебувають на його утриманні, обставин, що відповідачка ОСОБА_3 ухиляється від покладеного на неї обов`язку утримувати неповнолітніх дітей та не утримує їх в судовому засіданні не встановлено.
Крім того, згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
Доказами вжиття заходів щодо одержання аліментів можуть бути, зокрема: - листування з відповідачем, аудіо/відеозаписи, які підтверджують звернення позивача до відповідача з вимогою про сплату аліментів; - докази спроб встановити місце проживання, місце роботи, справжній розмір заробітку відповідача; - покази свідків, які підтвердять, що позивач звертався до відповідача стосовно вказаного питання.
У судовому засіданні позивач вказав про те, що він не просить стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей за минулий час, а просить стягнути кошти саме з дати звернення з позовною заявою до суду. Проте, з аналізу досліджених у судовому засіданні письмових матеріалів, що містяться в матеріалах справи, в тому числі доданих відповідачкою до відзиву, а також враховуючи пояснення позивача та його представника адвоката Бардошевської Т.І., судом достовірно встановлено, що на час розгляду цього позову в суді неповнолітні діти не проживають з позивачем. 
У той же час, враховуючи, що відповідачка проходить військову службу, перебуває у складі Збройний сил України, донька сторін ОСОБА_5 проживає разом за бабусею та фактично перебуває на її утриманні. 
Суд звертає увагу, що за правилами статті 258 СК України баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Отже, чинним законодавством передбачено право баби та діда на процесуальне представництво онука (онучки) на підставі самого факту близького кровного споріднення, без необхідності встановлення опіки, піклування чи призначення їх опікуном або піклувальником. Баба (дід), з ким проживає онук (онучка), має право на подання в інтересах дитини позову до її батьків про стягнення аліментів без призначення опікуном дитини.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 445/637/16-ц.
За змістом ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
У постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі №917/2101/17.
Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі №645/5557/16-ц).
Враховуючи досліджені по справі докази суд дійшов висновку про спростування твердження позивача про те, що неповнолітні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживають разом із ним та/або знаходяться на його утриманні.
На підставі викладеного суд погоджується з доводами відповідачки про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними.
В силу вимог ст. 141 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.
Керуючись ст. ст. 7, 12, 13, 81, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України та ст.ст. 180, 182, 183, 191 СК України, суд, –
У Х В А Л И В :
У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції через Олевський районний суд Житомирської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України: 

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Олевським РВ УМВС України в Житомирській області, РНОКПП - НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Відповідачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт НОМЕР_3 виданий 24.10.2006 року Олевським РВ УМВС України в Житомирській області, РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 .

Повний текст рішення виготовлено 30 березня 2026 року.

    Суддя:	  	    Л.В.Винар