Справа № 523/16263/25
Провадження №2/523/1026/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" лютого 2026 р. Пересипський районний суд міста Одеси в складі
головуючого судді - Сувертак І.В. 
при секретарі - Мельніченко Г. О. 
розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду № 5 в місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом 
Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення надміру виплачених сум пенсійних виплат,
Установив
Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача надміру виплачених сум пенсійних виплат у розмірі 17953 гривень 00 копійок.
Вимоги позову представник позивача обґрунтував тим, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , особовий рахунок № НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 перебуває на обліку та отримує пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058.
Пенсія в разі втрати годувальника поділяється між двома утриманцями: ОСОБА_1 отримує пенсію на утриманця ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) по о/р НОМЕР_2 , утриманець ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) отримувала пенсію по о/р НОМЕР_3 . 
На підставі особистої заяви ОСОБА_3 від 16.09.2021 № 8432 та довідки від 07.09.2021 № 06-199/21 про навчання в Одеській державній академії будівництва та архітектури було подовження виплати пенсії в разі втрати годувальника. 
В 2021 році при продовженні виплати пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_3 , ОСОБА_1 було невірно визначено розмір пенсії в разі втрати годувальника. 
До складу пенсійної виплати увійшла щомісячна державна адресна допомога до пенсії, призначена відповідно до п. 1 Постанови КМУ від 26.03.2008 № 265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян», розрахована на двох утриманців в розмірі 200 % прожиткового мінімуму. 
Розмір пенсії з 01.07.2021 склав 1854 грн., з 01.12.2021 — 1934,00 грн., з 01.03.2022 — 2100 грн., 01.03.2023 — 2520,00 грн.
У зв`язку з цим виникла переплата пенсії в сумі 17953,00 грн за період з 01.07.2021 по 31.03.2023. 
Головним управлінням було прийнято рішення № 2339 від 25.06.2025 про прийняття суми переплати на облік, про що ОСОБА_1 повідомлено листом від 01.07.2025 №1500-404-8/116172.
Станом на теперішній час переплату відповідачем не повернуто.
Таким чином, позивач просив стягнути з надміру виплачені суми пенсійних виплат у розмірі 17953 гривень 00 копійок.
Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 15 серпня 2025 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 9,10).
Стороною відповідача – адвокатом Нартовою І. О. 16 лютого 2026 року надано відзив на позовну заяву. Відповідач заперечував проти задоволення позову виходячи з наступного.
Відповідно до перерахунку пенсії (рішення 951380854073), розмір пенсії по втраті годувальника встановлено у розмірі 934,77 грн.
Враховуючи, що розмір пенсійних виплат не досягав прожиткового мінімуму (934, 77 гривень), відповідно до пункту 1 Постанови станом на 2021 рік розмір пенсії з урахуванням доплати становив – 2 224 гривні на двох осіб, на одну особу 1112, 40 гривень.
Що і відображено у протоколі за період 01.06.2021 – 31.07.2025 року, зокрема у липні місяці 2021 року призначена сума становить 896,10+216,30 = 1112, 40 гривень, з грудня 2021 року призначена сума становить 934,77 +225,63 = 1160,40 гривень, з липня 2022 року 979,72+236,48 = 1216,20 гривень, з грудня 2022 року призначена пенсія на одного утриманця становить 1011,62+244.18 = 1255, 18 гривень, дані відомості стосуються рахунку № НОМЕР_2 .
Позивач посилається на протокол, у якому зазначено інші виплачені суми (наприклад, 1854 грн у липні 2021 року), та визначає різницю у розмірі - 741, 60 гривень як «переплату».
Проте відповідач фактично не отримував зазначені у позові завищені суми, що підтверджується офіційною довідкою про фактичні виплати.
ОСОБА_1 відповідно до довідки з Пенсійного фонду № 2113 2403 6511 1122 щодо відомостей про отримання пенсії у разі втрати годувальника отримано пенсію у розмірі: липень 2021 – 1112,40, червень 2021 -1112,40 , серпень 2021 –1112,40 вересень 2021 -1112,40, жовтень 2021 - 1112,40, листопад 2021 - 1112,40, грудень 2021 -1160,40 , січень 2022- 1160,40, лютий 2022 - 1160,40, березень 2022 - 1160,40, квітень 2022 -1160,40, травень 2022 - 1160,40, червень 2022 - 1160,40, липень 2022 – 1216,20, серпень 2022 - 1216,20, вересень 2022 - 1216,20, жовтень 2022 - 1216,20, листопад 2022- 1216,20 грудень 2022 – 1255,80, січень 2023 -1255,80, лютий 2023 -1255,80, березень 2023 - 1255,80.
Тобто призначена пенсія у разі втрати годувальника, яка виплачувалась по особовому рахунку Відповідача відповідає нарахуванням Пенсійного фонду відповідно до протоколу та довідки щодо отримання пенсійних виплат.
Крім того, позовна заява не містить жодного доказу наявності зловживань з боку відповідача, подання ним недостовірних відомостей або умисного приховування обставин, що зумовлює відсутність правових підстав для звернення до суду з даною позовною заявою на підставі п.3 Порядку та статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». (а.с. 42-54).
Представник позивача Степаненко А. О. надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. (а.с. 55).
Стороною відповідача – адвокатом Нартовою І. О. 16 лютого 2026 року надано заяву про розгляд справи за її відсутності, просила відмовити у задоволенні позову. (а.с. 55).
З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України,завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зістаттею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК Україниви значено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно доКонституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно зі ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні (ч. 1 ст. 4 Закону № 1058).
За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.
Так, зокрема, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).
Згідно зі ст. 50 Закону № 1058, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Відповідно до п. 3 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними, до стягнення, затвердженого постановою Правління Пенсійного Фонду України №6-4 від 21 березня 2003 року із змінами, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відтак, ст. 50 Закону № 1058 встановлено дві підстави для повернення пенсіонером сплачених йому пенсійних виплат: коли має місце зловживання з боку самого пенсіонера, який надав недостовірні дані, що впливають на призначення пенсії; або коли такі дані були наданні страхувальником.
Зловживанням є умисні протиправні дії пенсіонера, спрямовані на безпідставне отримання пенсій, або отримання пенсії у більшому, ніж визначено законом, розмірі.
Згідно зі ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров`я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку.
Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні ч.1 ст. 103 Закону № 1788-ХІІ є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які йому було достовірно відомо.
Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2016 року у справі № 686/26486/14-а та постановах Верховного Суду від 25 вересня 2018 року у справі № 340/644/15-а та від 21 лютого 2020 року у справі № 173/424/17 (2-а/173/41/2017).
Отже, для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, має достеменно встановити, що факт переплати пенсії, що враховуються при її обчисленні, відбувся у зв`язку із поданням пенсіонером завідомо недостовірних відомостей.
Оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, суду слід виходити з презумпції дійсності документів, наданих для призначення/перерахунку пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції може бути спростовано на підставі доказів, що доводять умисел заявника на отримання пенсії без законних для цього підстав.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц та постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №607/4570/17-ц зазначено, що: «правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум».
Суд зазначає, що обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.
Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.
Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним, а отже можливості для прийняття рішення про стягнення сум переплати у випадку неправильного обчислення розміру пенсії працівником пенсійного органу чи у зв`язку з автоматизованою помилкою, законодавством не передбачено. При цьому, обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вищевказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 16.06.2020 року в справі №756/6984/16-а обов`язковою умовою для стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера, однак вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення пенсії на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера - в такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника. При цьому, оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, судам слід виходити з презумпції дійсності документів, наданих для призначення/перерахунку пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції може бути спростовано на підставі доказів, що доводять умисел заявника на отримання пенсії без законних для цього підстав.
Водночас, положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Виходячи із аналізу ст. 1215 ЦК України обов`язок довести наявність рахункової помилки або недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.
За змістом ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказів, які б свідчили про рахункову помилку з боку Управління ПФУ, чи надання відповідачем завідомо неправдивих даних або підроблених документів, які стали підставою для переплати пенсії, а також зловживань з боку відповідача при отриманні пенсії, позивачем надано не було.
Позивачем не зазначено і про жодні зловживання з боку відповідача при отриманні пенсії.
Отже, позивачем не доведено факт зловживань з боку відповідача, його винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання переплати пенсії.
Позивач не надав доказів щодо факту недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів, які є пенсійною виплатою, призначеною управлінням Пенсійного фонду України.
Матеріалами справи встановлено, що нарахування пенсії проведено позивачем добровільно, за відсутності рахункової помилки, та за відсутності недобросовісності з боку набувача, у зв`язку із чим до даних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені кошти поверненню не підлягають.
Отже, без встановлення фактів недобросовісної поведінки відповідача, та наявності рахункової помилки при виплаті пенсії, відсутні підстави для стягнення з відповідача надмірно виплаченої суми пенсії.
Крім того, відповідач фактично не отримував зазначені у позові завищені суми, що підтверджується офіційною довідкою про фактичні виплати. 
ОСОБА_1 відповідно до довідки з Пенсійного фонду № 2113 2403 6511 1122 щодо відомостей про отримання пенсії у разі втрати годувальника отримано пенсію у розмірі: липень 2021 – 1112,40, червень 2021 -1112,40 , серпень 2021 –1112,40 вересень 2021 -1112,40, жовтень 2021 - 1112,40, листопад 2021 - 1112,40, грудень 2021 -1160,40 , січень 2022- 1160,40, лютий 2022 - 1160,40, березень 2022 - 1160,40, квітень 2022 -1160,40, травень 2022 - 1160,40, червень 2022 - 1160,40, липень 2022 – 1216,20, серпень 2022 - 1216,20, вересень 2022 - 1216,20, жовтень 2022 - 1216,20, листопад 2022- 1216,20 грудень 2022 – 1255,80, січень 2023 -1255,80, лютий 2023 -1255,80, березень 2023 - 1255,80. 
Тобто призначена пенсія у разі втрати годувальника, яка виплачувалась по особовому рахунку Відповідача відповідає нарахуванням Пенсійного фонду відповідно до протоколу та довідки щодо отримання пенсійних виплат.
В пункті 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії» (постанова Верховного Суду від 05.02.2018 у справі № 556/1231/17).
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зіст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення.
Матеріали справи не містять відомостей, а позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що прийняття рішення про призначення пенсії та сам факт здійснення надміру виплаченої пенсії, здійснено внаслідок поведінки відповідача, яка б містила ознаки зловживань чи за своїм характером була недобросовісною, а відтак виплачені пенсійні виплати не підлягають поверненню.
Враховуючи, що позивачем не доведено належними доказами зловживань з боку відповідача чи подання ним недостовірних даних, не встановлено ні факту недобросовісного отримання відповідачем зазначених коштів, ні наявності рахункової помилки, у зв`язку з чим підстави для стягнення надмірно виплаченої пенсії відсутні, а отже у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Керуючись ст.ст. 4-7,11-13,17-18,109,131,137,211,223,259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, 
Вирішив: 
Позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення надміру виплачених сум пенсійних виплат – залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя