УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/4237/25 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л. А. 
Категорія 68 Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Коломієць О.С.
суддів Григорусь Н.Й., Талько О.Б.
за участю секретаря 
судового засідання Драч Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 279/4237/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Коростенської міської ради про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей батьком 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Юшкевич Христина Ігорівна 
на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Недашківської Л.А.
в с т а н о в и в:
У липні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Юшкевич Х.І., звернувся до суду з позовом, у якому просив встановити факт, що позивач ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без участі матері - ОСОБА_2 . 
На обґрунтування позову зазначав, що рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 01.04.2025 розірвано шлюб між ним та відповідачкою по справі ОСОБА_2 . Від даного шлюбу вони мають чотирьох дітей. ОСОБА_1 самостійно займається утриманням на вихованням двох з дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Син ОСОБА_4 відвідує центр розвитку дитини №18, що знаходиться в м. Коростені з 26.09.2024, донька ОСОБА_3 , навчається в Коростенському ліцеї №5 та закінчила 6-А клас. Мати дітей, відповідач по справі, не цікавиться та не приймає активну участь у розвитку дітей та в їх житті. 
Вказував, що разом з двома дітьми проживають окремо від відповідача ще з осені 2024 року. Переїзд в інше місто проживання був спричинений погіршеним психологічним станом дітей, на яке вплинули часті конфлікти між подружжям, а також певні неприємні ситуації у відносинах дітей з матір`ю. 
Позивач є єдиним піклувальником дітей, який здійснює за ними постійний догляд, утримує та займається їх вихованням. Встановлення юридичного факту про самостійне виховання та утримання дітей батьком позивачу необхідно з метою захисту прав та інтересів дітей, оформлення документів для отримання соціальної допомоги від держави та благодійних фондів, вирішення питання про переміщення дітей для оздоровлення та духовного і морального розвитку тощо.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 жовтня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, адвокат Юшкевич Х.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідач проживає на території України, в іншому населеному пункті та у неї не має обґрунтованих перешкод для участі у вихованні своїх дітей. На думку суду факт розірвання шлюбу між сторонами та те, що сторони не проживають разом, не свідчить про не можливість участі матері у вихованні та утриманні дітей. 
Звертає увагу на те, що ОСОБА_2 дійсно проживає на території України, в іншому населеному пункті, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 разом з двома дітьми: ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживають окремо від відповідача в іншому населеному пункті з вересня 2024 року. 
Позивач жодним чином не перешкоджає спілкуванню дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з їх матір`ю, однак остання не має бажання з ними спілкуватися, зокрема, протягом року фактичного початку окремого проживання дітей жодним чином не цікавиться життям своїх дітей. 
Крім того під час перебування дітей на літніх канікулах у батьків позивача в с. Троїцько- Сафонове, Баштанський р-н., Миколаївська область, де і проживає їх матір ОСОБА_2 , остання не проявила бажання щодо спілкування з дітьми, а виявила неприязнь до них, оскільки діти проживають з батьком. 
Крім того, діти відвідують заклади освіти у м. Коростень та відповідно довідок з таких навчальних закладів підтверджується той факт, що мати не бере участі у вихованні своїх дітей.
Окреме проживання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зумовлене тим, що між матір`ю та дітьми виникали часті конфлікти, в ході який у дітей погіршився психологічний стан, зокрема це дуже вплинуло на доньку ОСОБА_5 .
У зв`язку з конфліктами, які виникали між дітьми та матір`ю, позивачем прийнято рішення про окреме проживання з дітьми для запобігання подальшого психологічного травмування дітей.
Разом з тим, відповідно до інформації про стан утримання, навчання та виховання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданої Коростенським міським ліцеєм №5, донька ОСОБА_5 зарекомендувала себе як добра, порядна дівчинка, має середній та достатній рівень навчальних досягнень, не пропускає навчання в ліцеї, на уроки не спізнюється, підтримує дружні стосунки з учнями тощо. Також підтверджено той факт, що батько цікавиться навчання та поведінкою доньки, регулярно відвідує навчальний заклад, піклується про здоров`я доньки, приділяє належну увагу її вихованню, відвідує батьківськи збори, стосунки між дитиною та батьком дружні та довірливі.
Також вказує, що діти мають все необхідне для комфортного проживання. Відповідно до Акту обстеження умов проживання Службою у справах дітей виконавчого комітету Коростенської міської ради від 07 травня 2025 року було встановлено, що ОСОБА_1 з цивільною дружиною - ОСОБА_7 та з двома його дітьми - проживають у орендованому будинку по АДРЕСА_2 . Умови проживання задовільні, у будинку газове/пічне опалення, наявна електроенергія, проведена вода в будинок, кімнати облаштовані необхідними меблями, в будинку чисто та затишно. Для виховання та розвитку дитини створені наступні умови: окрема облаштована кімната, де є все необхідне для розвитку дітей. 
Разом з тим, ОСОБА_1 планує та робить все необхідне для придбання у власність будинку, де наразі проживає його сім`я.
Верховний Суд у постанові від 30.03.2021 по справі № 542/1428/18 зазначив, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. 
На переконання позивача, судом першої інстанції взагалі не було взято до уваги інтереси дітей, їх психологічний стан, не було враховано наявність конфлікту між матір`ю та дітьми, який продовжується на даний час. Також не було враховано психологічний портрет доньки ОСОБА_5 , в якому зазначено, що мама для дівчинки має малу значимість, з мамою відсутній контакт та емоційний зв`язок, що спричинено психотравмуючими ситуаціями в стосунках з мамою, та у зв`язку з цим не має бажання проживати та спілкуватися з мамою. 
Наголошує, що офіційно працює на ІНФОРМАЦІЯ_8 та задіяний у виконанні державного оборонного замовлення, відповідно має бронь від мобілізації. Враховуючи той факт, що робота на підприємстві та визнання підприємства критичним є непостійним явищем, тому встановлення факту одноособового виховання необхідне також для того, щоб убезпечити дітей від нових психологічних травмувань, у зв`язку з тим фактом, що їх батька, який є для них єдиним членом сім`ї можуть мобілізувати і діти змушені будуть повернутися проживати до матері. 
Правом подати відзив на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористались.
В судовому засіданні позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити. 
Інші учасники у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник третьої особи надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області у справі №478/196/25 від 01.04.2025 шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що зареєстрований 21.12.2012 року Виконавчим комітетом Троїцько-Сафонівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, актовий запис №02, був розірваний (а.с.9-10).
Відповідно до Витягу з реєстру Коростенської територіальної громади, вбачається, що з 06.02.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є зареєстрованим за адресою АДРЕСА_3 (а.с.19).
Відповідно до Витягу з реєстру Коростенської територіальної громади, вбачається що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , з 11.03.2025 року (а.с.22).
Актом обстеження умов фактичного проживання родини гр. ОСОБА_1 , що знаходиться по АДРЕСА_2 , встановлено склад сім`ї - 4 чоловіка: ОСОБА_1 - батько, ОСОБА_7 - цивільна дружина, ОСОБА_3 - донька, ОСОБА_4 - син; будинок орендований, умови проживання задовільні (а.с.12-13).
Згідно з довідкою №23.9-32/52428, виданою 10.06.2025 Коростенським відділом державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області ЦМУМЮ (м. Київ), слідує, що виконавчих документів про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_3 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 у Коростенському відділі державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області ЦМУМЮ (м.Київ) згідно обліку АСВП на виконанні не перебуває (а.с.17).
Із довідки № 10, виданої 17.04.2025 директором ЦДР №18 м. Коростеня, слідує, що дійсно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відвідує центр розвитку дитини з 26.09.2024. За час перебування дитини в закладі мама не цікавилася дитиною. Мама не бере участі у житті дитини. Батько цікавиться та приймає активну участь у розвитку дитини (а.с.11).
Відповідно до довідки № 497, виданої 18.04.2025 директором Коростенського міського ліцею №5 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона дійсно проживає з батьком ОСОБА_1 на постійній основі за адресою: АДРЕСА_3 та навчається в 6-А класі Коростенського міського ліцею №5. Батько цікавиться та приймає активну участь у розвитку дитини. Мама не бере участі у житті дитини (а.с.11).
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт розірвання шлюбу між сторонами та те, що сторони не проживають разом, не свідчить про неможливість матері брати участь у вихованні та утриманні дітей. Крім того, позивачем не надано та судом не встановлено факту порушення особистих прав позивача, які б підлягали захисту у судовому порядку в обраний ним спосіб.
Такий висновок є вірним з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з положеннями частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.
Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Судом першої інстанції правильно встановлено, що факт розірвання шлюбу між сторонами та те, що сторони не проживають разом, не свідчить про не можливість участі матері у вихованні та утриманні дітей.
Крім того, позивачем в ході розгляду справи не долучено жодного доказу з приводу необхідності встановлення факту самостійного виховання дітей, а саме для отримання соціальної допомоги від держави. Зокрема, не долучено факту звернення із заявою про надання такої допомоги та відмови в її виплаті.
Доводи апеляційної скарги про те, що діти мають все необхідне для комфортного проживання, зокрема щодо акту обстеження умов проживання Службою у справах дітей, колегія суду вважає безпідставними, оскільки сам факт проживання дитини з батьком не підтверджує факту самостійного виховання ним дитини.
Разом з тим, позивач не надав належних та допустимих доказів ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків і судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.
Сам факт окремого проживання дітей з батьком не свідчить про відмову матері від виконання батьківських обов`язків. Відсутність частих відвідувань навчального закладу чи постійної присутності за місцем проживання дітей не є беззаперечним доказом її небажання брати участь у вихованні, особливо з огляду на проживання сторін у різних населених пунктах.
Посилання скаржника на наявність конфліктів між матір`ю та дітьми колегія суддів вважає безпідставними та відхиляє, оскільки наявність сімейних непорозумінь сама по собі не є підставою для фактичного усунення матері від виховання дітей або обмеження її участі у їх житті. Такі конфлікти можуть бути наслідком розірвання шлюбу та зміни звичного способу життя дітей, що потребує налагодження комунікації, а не ізоляції одного з батьків.
Наведені характеристики щодо належних умов проживання дітей у батька підтверджують виконання ним батьківських обов`язків, однак не доводять неналежного виконання обов`язків матір`ю. 
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Апеляційна скарга не містить доводів щодо неповного встановлення судом обставин справи та невірної оцінки доказів, що містяться в матеріалах справи.
Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Юшкевич Христина Ігорівна, залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 жовтня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 24 лютого 2026 року.

Головуючий Судді