09.04.2026 Справа № 756/14583/25

Унікальний №756/14583/25
Провадження №2/756/1378/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 квітня 2026 року  Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді -    Шевчука А.В.
секретаря -    Калюжної А.Г.

за участі: позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_3
відповідача - ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 31.12.2023 року у розмірі 9500 доларів США, сплаченого судового збору у розмірі 3 139 грн. 77 коп. та 25 000 грн. витрат на правову допомогу.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 31.12.2023 року надав у позику ОСОБА_2 9500 доларів США терміном до 19.08.2026 року. Кошти зобов`язувався повертати від 500 доларів США кожного місяця, а у разі порушення виплати, зобов`язувався доплачувати по 200 доларів США додатково кожного разу.
Факт передачі та отримання коштів оформлений письмовою розпискою за особистим підписом ОСОБА_2 .
З метою досудового вирішення спору ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з вимогою-притензією про сплату коштів однак відповідач свідомо не отримав претензію у наслідок чого вона була повернута відправнику. 
За таких обставин ОСОБА_1 просив про задоволення позовних вимог.
Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, а саме у сумі заборгованості у розмірі 2000 доларів США, при цьому вказував, що в рахунок погашення заборгованості сплатив 400 доларів США, які не враховані позивачем у сумі заборгованості за позовною заявою.
Позивач у судовому засіданні та його представник наполягали на задоволенні позову з підстав зазначених у позовній заяві, при цьому підтвердили, що у позові не враховано суми 400 доларів США сплачених у рахунок погашення заборгованості після звернення до суду із позовною заявою, а тому не заперечували у стягненні лише суми залишку заборгованості.
Суд, вислухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне.
31.12.2023 року між  ОСОБА_1 та ОСОБА_2  укладено Договір позики 9500 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою за особистим підписом ОСОБА_2 .
Зі змісту розписки вбачається, що кошти у розмірі 9500 доларів США мають бути повернуті до 19.08.2026 року, повернення здійснюється сумами від 500 доларів США кожного місяця, а у разі порушення виплати, ОСОБА_2 зобов`язувався доплачувати по 200 доларів США додатково кожного разу.
У відповідності з п. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу тощо), або утриматися від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання зобов`язання.
З огляду на ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем).
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. 
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на підтвердження тих обставин, про які вказує у позовній заяві, а відповідач на спростування вказаних обставин і, на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення чи відмови у задоволенні позову.
При цьому, відповідачем не спростовано факту отримання 9500 доларів США у позику від ОСОБА_1 та повернення позики у повному обсязі.
За правилами ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
В судовому засіданні ОСОБА_2 зазначив, що в рахунок погашення заборгованості сплатив 400 доларів США, які не враховані позивачем у сумі заборгованості за позовною заявою, при цьому ОСОБА_1 підтвердив вказану обставину.
У відповідності до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Приймаючи рішення у даній справі суд звертає увагу на те, що позивач не ініціює вимог про стягнення із відповідача штрафних санкцій та процентів за користування позикою, при цьому визнає погашення ОСОБА_2  400 доларів США.
Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах встановлених законом.
Слід зазначити, що як Верховний Суд України, так і нині діючий Верховний Суд неодноразово формували правові позиції у подібних справах. 
Так, у постанові від 16 січня 2019 року Великої Палати Верховного Суду, справа №373/2054/16-ц, провадження №14-446цс18 висловлена позиція щодо правильного застосування норм права, згідно з якою, отримавши валютну позику позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. 
Таким чином, заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено в договорі, чинне законодавство не містить.
За розпискою  ОСОБА_1 надає кошти у розмірі 9500 доларів США ОСОБА_2  до 19.08.2026 року.
Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Вимога про повернення коштів до завершення строку договору (або у разі його порушення) - це письмова претензія, яка зазвичай базується на ч. 2 ст. 530 ЦК Ураїни.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_2 13.08.2025 року із письмовою вимогою-притензією про сплату коштів за договором позики, яка була направлена останньому цінним листом із описом вкладенням за адресою вказаною у розписці.
З огляду на зазначене, вимога  ОСОБА_1  про стягнення з  ОСОБА_2  основної суми боргу підлягає задоволенню частково із врахуванням суми здійсненої оплати 400 Доларів США (9500 доларів США - 400 доларів США= 9100 доларів США).
Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
На думку суду, розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 25 000 грн. є завищеним, не співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони. 
У зв`язку з чим суд вважає правильним та доцільним стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. 
У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 533, 541, 611, 625, 1046, 1047 1049 ЦК України, ст.ст. 4,12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) суму позики за договором у розмірі 9100 (дев`ять тисяч сто) доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) 3000 (три тисячі) грн. в рахунок часткової компенсації сплаченого судового збору та 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. в рахунок компенсації витрат на правову допомогу.
В задоволенні решти вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя А.В. Шевчук