ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

23 квітня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/400/26	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Ірметова О.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Пупиніна Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинення певних дій, 
ВСТАНОВИВ:

02 березня 2026 року через Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему до Луганського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви адвоката Пупиніна Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, яким просить:
- визнати противоправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Київській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2018 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2022 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2023 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2024 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2025 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2026 рік у кількості 14 діб, щорічну додаткову оплачувану відпустку за 2026 рік у кількості 15 діб, загальною кількістю 99 діб;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2018 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2022 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2023 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2024 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2025 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2026 рік, 15 діб щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2026 рік, загальною кількістю 99 діб;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Київській області судові витрати на правничу допомогу у сумі 4500,00 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 з 18.08.2003 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 по 31.01.2026 проходив службу в Національній поліції України. В період з 07.11.2015 по 18.09.2022 Позивач проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області, в період з 19.09.2022 по 31.01.2026 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Київській області.
Позивач з 11.02.2016 має статус учасника бойових дій.
Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 30.01.2026 №31о/с Позивача було звільнено з посади начальника сектору взаємодії з громадами відділу поліції №1 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області за п. 7 ч.1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України “Про Національну поліцію”, 31 січня 2026 року, з виплатою грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки: кількість діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 рік – 30, кількість діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік – 15; кількість діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік – 10; кількість діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік – 15; кількість діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2023 рік – 16; кількість діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік – 15; кількість діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2024 рік – 02; кількість діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2024 рік – 15; кількість діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2025 рік – 30; кількість діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік – 15; кількість діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2026 рік – 03. Станом на день звільнення вислуга років для виплати надбавки за стаж служби складає 26 років 10 місяців 00 днів.
У відповідності до вимог п. 6 ч.5 ст. 160 КАС України, з метою досудового врегулювання спору, Адвокат, діючи в інтересах Позивача, звернувся з запитом від 09.02.2026 №11/26 до Відповідача, на отримання інформації про всі невикористані відпустки Позивачем з 2015 по 2026 рік, у тому числі додаткові відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій з 2016 по 2026 роки, про здійснення Відповідачем виплати Позивачу компенсації за всі невикористані відпустки, і якщо компенсації не здійснені, виплатити їх Позивачу.
Також у запиті від 09.02.2026 №11/26 адвокат просив окремо повідомити, чи надавалась Позивачу щорічна додаткова оплачуваної відпустки за 2026 рік у кількості 15 діб, якщо не надавалась повідомити чи виплачувалась Позивачу компенсація за цю відпустку, та якщо компенсація не виплачена, здійснити виплату Позивачу компенсації за щорічну додаткову оплачувану відпустку за 2026 рік у кількості 15 діб.
З метою встановлення всіх невикористаних відпусток Позивачем за час проходження служби в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області в період з 07.11.2015 по 18.09.2022, Адвокат, діючи в інтересах Позивача, звернувся з запитом від 09.02.2026 №11/26 до Головного управління Національної поліції в Луганській області на отримання інформації про всі невикористані відпустки Позивача з 2015 по 2022 рік, про здійснення Головним управлінням Національній поліції в Луганській області виплати Позивачу компенсації за всі невикористані відпустки з 2015 по 2022 рік.
Вивченням наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 30.01.2026 №31о/с про звільнення Позивача, листа Головного управління Національної поліції в Луганській області від 20.02.2026 № 903/111/19/05-2026 та додатка до нього - довідки від 20.02.2026 № 317/111/19-2026 щодо відпусток Позивача, листа Відповідача № 436142026 від 23.02.2026 (1069837) та додатка до нього - довідки від 19.02.2026 № 153 щодо відпусток Позивача, було встановлено, що Позивачем за час проходження служби в Національній поліції України не були використані наступні відпустки, компенсацію за які не було виплачено Позивачу та про грошову компенсацію за ці невикористані відпустки не було зазначено в наказі Головного управління Національної поліції в Київській області від 30.01.2026 №31о/с про звільнення Позивача, а саме додаткові відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2018, 2022, 2023, 2024, 2025 та 2026 роки та додаткову оплачувану відпустку за 2026 рік у кількості 15 діб.
У виплаті компенсації Позивачу за невикористані відпустки: додаткові відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2018, 2022, 2023, 2024, 2025 та 2026 роки та додаткову оплачувану відпустку за 2026 рік у кількості 15 діб, Відповідачем у відповіді № 436142026 від 23.02.2026 фактично було відмовлено.
Сторона позивача вважає бездіяльність Відповідача щодо невиплати на користь Позивача при звільненні компенсації за невикористані відпустки, противоправною, оскільки компенсації за невикористані відпустки передбачена нормами законодавства, а Відповідачем не здійснено нарахування та виплату компенсації Позивачу за невикористані відпустки: додаткові відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2018, 2022, 2023, 2024, 2025 та 2026 роки та додаткову оплачувану відпустку за 2026 рік у кількості 15 діб, в зв`язку з чим Відповідач допустив бездіяльність, не здійснивши нарахування та виплату такої компенсації.
Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що відповідно до пункту наказу Головного управління від 30.01.2026 № 31 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» 31.01.2026 та на підставі вказаного наказу йому було здійснено нарахування грошової компенсації за:
- 30 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік в розмірі 49 630,64 грн;
- 10 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік в розмірі 27 572,58 грн;
- 16 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік в розмірі 34 189,99 грн;
- 02 доби невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2024 рік в розмірі 18 749,35 грн;
- 30 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік в розмірі 49 630,64 грн;
- 03 доби невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2026 рік в розмірі 3 308,71 грн.
Після утримання обов`язкових податків та зборів грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваних відпусток відповідно до інформації, викладеній у пункті наказу Головного управління від 30.01.2026 № 31 о/с була виплачена ОСОБА_1 у лютому 2026 року в загальній сумі 173 927,82 грн.
Додаткова відпустка учасника бойових дій надається у календарному році, а не за робочий рік, тобто незалежно від стажу роботи. Оплата такої відпустки здійснюється за рахунок підприємства (організації), а для її отримання статус працівника має бути підтверджений відповідним посвідченням УБД або інваліда війни.
Тому додаткова відпустка учасника бойових дій має особливості, а саме:
- надається понад щорічні основну та додаткову відпустки;
- має бути використана працівником протягом календарного року. 
Якщо працівник не реалізував своє право на таку відпустку в поточному році, перенесення її на наступний рік не допускається;
- не може бути перенесена або продовжена з причин, зазначених у статті 11 Закону № 504, у тому числі й у зв`язку з хворобою працівника, що збіглася з періодом додаткової відпустки учасника бойових дій;
- не продовжується на святкові та неробочі дні, що припадають на період такої відпустки;
- може бути використана працівником як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, за наявності документів, що підтверджують право на неї (наприклад, посвідчення учасника бойових дій).
Відповідач звертає увагу суду на те, що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій передбачена лише для військовослужбовців спеціальним законом, а саме абзацом третім пункту 14 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до частини першої статті 59 Закону № 580 служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Таким чином, для поліцейських законодавством не передбачено можливості заміни додаткової відпустки як учаснику бойових дій грошовою компенсацією.
Грошова компенсація за дні невикористаної відпустки, передбаченої статтею 162 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки», статтею 772 Кодексу законів про працю України і пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-ХІІ, ОСОБА_1 не нараховувалась і не виплачувалась та законних підстав для нарахування та виплати йому такої компенсації немає.
Щодо грошової компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки за 2026 рік у кількості 15 діб повідомляємо, що пунктом наказу Головного управління від 30.01.2026 № 31 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 кількість днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2026 рік для виплати йому грошової компенсації не вказано, відповідно, така компенсація йому не виплачувалась та підстав для її виплати немає.
Від представника позивача надійшла відповідь на відзив в обґрунтування якої зазначено, що системний аналіз пункту 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ, статті 16-2 Закону № 504/96-ВР та статті 4 Закону № 504/96-ВР, враховуючи, що додаткова відпустка із збереженням заробітної плати як учаснику бойових є оплачуваною (із збереженням заробітної плати) та надається кожного року, дає підстави стверджувати, що відповідно до абзацу 5 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону № 504/96-ВР (інші додаткові відпустки, передбачені законодавством), додаткова відпустка із збереженням заробітної плати як учаснику бонових дій відноситься саме до щорічних відпусток, оскільки відповідно до статті 4 Закону № 504/96-ВР таку відпустку законодавцем не віднесено до пунктів 2, 3, 3-1, 4, 5 частини 1 статті 4 Закону № 504/96-ВР.
Положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.
Вищевказаний висновок, щодо грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій, узгоджується з правовою позицією, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в зразковій справі № 620/4218/18.
З огляду на відсутність правового врегулювання положеннями Закону № 580-VIII і Порядку № 260 питання компенсації поліцейським невикористаної відпустки як учаснику бойових дій, тому при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону № 504/96-ВР.
Відповідно до ч. 9 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» № 580 - VIII (в редакції Закону № 3379-ІХ від 06.09.2023), поліцейським, які звільняються зі служби в поліції за власним бажанням, за віком, за станом здоров`я (через хворобу) або у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням організаційних заходів, у році звільнення, за їх бажанням, надається щорічна основна відпустка з наступним звільненням, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. Датою звільнення поліцейського в цьому разі є останній день відпустки.
Отже, обчислення пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення стосується лише щорічної основної відпустки, а не додаткової оплачуваної відпустки.
Оскільки вислуга років Позивача складає 25 років, то тривалість невикористаної Позивачем, відповідно до ч. 3 ст, 93 Закону №580-VIII щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2026 рік складає 15 днів.
Щорічна додаткова оплачувана відпустка надається за стаж служби в поліції, і не залежить от кількості відпрацьованого за рік часу.
Отже, відповідно до положень Закону № 580-VIII і Порядку № 260, Відповідач повинен був нарахувати та виплатити Позивачу в день звільнення компенсацію за невикористану щорічну додаткову оплачувану відпустку за 2026 рік у кількості 15 днів.
Позивач 05.02.2026 отримавши інформацію щодо можливих порушень своїх прав зі сторони Головного управління Національної поліції в Київській області, а саме не виплати при звільненні компенсації за всі невикористані відпустки за період служби, звернувся за правничою допомогою до адвоката, а той з метою досудового врегулювання спору, діючи в інтересах Позивача - з метою встановлення всіх невикористаних відпусток Позивачем за час проходження служби в поліції звернувся з запитами 09.02.2024 до Відповідача, на отримання інформації про всі невикористані відпустки Позивачем з 2015 по 2026 рік, про здійснення Відповідачем виплати Позивачу при звільненні компенсації за всі невикористані відпустки, і якщо компенсації не здійснені, виплатити їх Позивачу. Крім того, адвокат просив окремо повідомити, чи надавалась Позивачу щорічна додаткова оплачуваної відпустки за 2026 рік у кількості 15 діб, якщо не надавалась повідомити чи виплачувалась Позивачу компенсація за цю відпустку, та якщо компенсація не виплачена, здійснити виплату Позивачу компенсації за щорічну додаткову оплачувану відпустку за 2026 рік у кількості 15 діб. Ніщо не перешкоджало Відповідачу внести зміни до наказу про звільнення Позивача в частині виплати компенсації за всі невикористані відпустки, у тому числі виплати компенсації за невикористану щорічну додаткову оплачувану відпустку за 2026 рік у кількості 15 діб та здійснити виплату.
Ухвалою суду від 05.03.2026 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідив матеріали судової справи, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінив докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України судом встановлено таке. 
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) є учасником бойових дій згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 20.04.2016, з 18.08.2003 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 по 31.01.2026 проходив службу в Національній поліції України. В період з 07.11.2015 по 18.09.2022 Позивач проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області, в період з 19.09.2022 по 31.01.2026 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Київській області, що підтверджується трудовою книжкою та матеріалами особової справи позивача.
Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 30.01.2026 №31о/с ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника сектору взаємодії з громадами відділу поліції №1 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області за п. 7 ч.1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», 31 січня 2026 року, з виплатою грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки: кількість діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 рік - 30, кількість діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік - 15; кількість діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік - 10; кількість діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік - 15; кількість діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2023 рік - 16; кількість діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік - 15; кількість діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2024 рік - 02; кількість діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2024 рік - 15; кількість діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2025 рік - 30; кількість діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік - 15; кількість діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2026 рік - 03. Станом на день звільнення вислуга років для виплати надбавки за стаж служби складає 26 років 10 місяців 00 днів.
Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції в Київській області від 19.02.2026 № 153 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно з 19.09.2022 до 31.01.2026 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Київській області та згідно обліків управління кадрового забезпечення за вказаний період:
- невикористана щорічна основна оплачувана відпустка за 2021 рік складає 30 діб; невикористана щорічна додаткова оплачувана відпустка за 2021 рік становить 15 діб;
- щорічну основну оплачувану відпустку за 2022 рік використав у кількості 20 діб; невикористана частина щорічної основної відпустки за 2022 рік складає 10 діб; невикористана щорічна додаткова оплачувана відпустка за 2022 рік становить 15 діб;
- щорічну основну оплачувану відпустку за 2023 рік використав у кількості 14 діб; невикористана частина щорічної основної відпустки за 2023 рік складає 16 діб; невикористана щорічна додаткова оплачувана відпустка за 2023 рік становить 15 діб;
- щорічну основну оплачувану відпустку за 2024 рік використав у кількості 28 діб; невикористана частина щорічної основної відпустки за 2024 рік складає 02 доби; невикористана щорічна додаткова оплачувана відпустка за 2024 рік становить 15 діб;
- невикористана щорічна основна оплачувана відпустка за 2025 рік складає 30 діб; невикористана щорічна додаткова оплачувана відпустка за 2025 рік становить 15 діб;
- кількість діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпуски за 2026 рік складає 03 доби.
Щорічну додаткову відпустку зі збереженням заробітної плати (грошового забезпечення), як учасник бойових дій, ОСОБА_1 за період проходження служби в Головному управлінні Національної поліції в Київській області не використовував.
Згідно із довідкою Головного управління Національної поліції в Луганській області від 20.02.2026 № 317/111/19-2026 вбачається, що згідно електронних обліків, які наявні за місцем тимчасової дислокації ГУНП в Луганській області станом на 20.02.2026, за період проходження служби в ГУНП в Луганській області з 07.11.2015 по 18.09.2022 ОСОБА_1 надавались наступні відпустки:
за 2015 рік - 03 доби щорічної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час;
за 2016 рік – 30 діб щорічної оплачуваної відпустки, 12 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 днів додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій;
за 2017 рік - 30 діб щорічної оплачуваної відпустки, 13 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 днів додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій;
за 2018 рік - 30 діб щорічної оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової оплачуваної відпустки;
за 2019 рік - 30 діб щорічної оплачуваної відпустки, 15 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 днів додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій;
за 2020 рік - 30 діб щорічної оплачуваної відпустки, 15 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 днів додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій;
за 2021 рік - 30 діб щорічної оплачуваної відпустки, 15 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 днів додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій.
Станом на 18.09.2022 ОСОБА_1 не використав наступні відпустки: 
за 2018 рік - 14 днів додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій.
Наказом ГУНП в Луганській області № 341 о/с від 12.09.2022, з 19.09.2022 ОСОБА_1 переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Київській області. Щорічну оплачувану відпустку за 2022 рік не використав. Додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік не використав. Додаткову відпустку зі збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій за 2022 рік не використав.
Листом Головне управління Національної поліції в Київській області від 09.02.2026 № 11/26 на запит адвоката повідомили, що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій передбачена лише для військовослужбовців спеціальним законом, а саме абзацом третім пункту 14 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до частини першої статті 59 Закону № 580 служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Таким чином, для поліцейських законодавством не передбачено можливості заміни додаткової відпустки як учаснику бойових дій грошовою компенсацією. Грошова компенсація за дні невикористаної відпустки, передбаченої статтею 162 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки», статтею 772 Кодексу законів про працю України і пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII, ОСОБА_1 не нараховувалась і не виплачувалась та законних підстав для нарахування та виплати йому такої компенсації немає. Додаткова оплачувана відпустка за 2026 рік (у кількості 15 діб) ОСОБА_1 не надавалась, оскільки вказана відпустка надається за повний календарний рік служби в поліції. Пунктом наказу Головного управління від 30.01.2026 № 31 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 кількість днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2026 рік для виплати йому грошової компенсації не вказано, відповідно, така компенсація йому не виплачувалась та підстав для її виплати немає.
Отже, за період 2018, 2022, 2023, 2024, 2025, 2026 роки позивач не використав додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення, як учасник бойових дій та не отримав грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки при звільненні, як і не отримав грошової компенсації за 15 діб щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2026 рік, що стало підставою для звернення до суду. 
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Закон України від 15.11.1996 № 504/96-ВР “Про відпустки” (далі Закон № 504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Згідно зі статтею 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); відпустка при народженні дитини (стаття 19-1 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
Статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР визначено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, особам, реабілітованим відповідно до Закону України “Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років”, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону № 504/96-ВР).
Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України.
Статтею 5 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” (далі - Закон № 3551-XII), що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Згідно з пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-XII учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII “Про Національну поліцію” (далі Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Відповідно до абзацу першого частини першої, частини третьої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції (стаття 60 Закону № 580-VIII).
Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону № 580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість щорічної відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.
Відповідно до частин восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII поліцейським, які захворіли під час щорічної відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції за власним бажанням, за віком, за станом здоров`я (через хворобу) або у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням організаційних заходів, у році звільнення, за їх бажанням, надається щорічна основна відпустка з наступним звільненням, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. Датою звільнення поліцейського в цьому разі є останній день відпустки. При звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини щорічної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. У разі загибелі (смерті) поліцейського таке відрахування не проводиться. Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. У разі загибелі (смерті) поліцейського грошова компенсація за всі невикористані ним дні відпусток, передбачених абзацами другим і третім цієї частини, виплачується членам його сім`ї, зазначеним в абзаці третьому частини шостої статті 94 цього Закону, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а в разі їх відсутності такі кошти входять до складу спадщини. Відкликання поліцейського із щорічної відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із щорічної відпустки здійснюється за письмовим наказом 
Частинами першою та другою статті 94 Закону № 580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається Кабінетом Міністрів України залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 (далі - Порядок № 260), визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).
Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з абзацами сьомим-десятим пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. У випадках припинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 8 розділу I цих Порядку та умов, і призупинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 7 цього розділу, виплата компенсації за невикористану відпустку проводиться з розміру грошового забезпечення, яке було встановлено на день припинення (призупинення), крім премії.
Суд звертає увагу, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Водночас, зазначені вище норми фактично встановлюють право поліцейського, який є учасником бойових дій, на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів кожного року.
Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.
З огляду на відсутність правового врегулювання положеннями Закону № 580-VIII і Порядку № 260 питання компенсації поліцейським невикористаної відпустки як учаснику бойових дій, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону № 504/96-ВР.
Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Вказані норми в сукупності свідчать про те, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-XII.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19, який відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України є обов`язковим для врахування при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Суд зауважує, що у справі, що розглядається, положення Закону № 3551-XII не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31 травня 2021 року у справі № 200/13837/19-а та від 11 листопада 2021 року у справі № 200/1175/20-а.
Твердження відповідача про те, що внаслідок зміни правового регулювання спірних правовідносин через внесення змін до частини десятої статті 93 Закону № 580-VIII та її викладення в іншій редакції, застосуванню підлягають виключно положення цього Закону як спеціального, якими не визначено право поліцейських на отримання грошової компенсації за невикористані ними дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій, то суд відхиляє як безпідставні, з огляду на таке.
Редакція частини десятої статті 93 Закону № 580-VIII, яка діяла до 05 жовтня 2023 року, також не визначала права поліцейських учасників бойових дій на отримання грошової компенсації за невикористані ними дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій. Разом з цим Верховний Суд у вище наведених постановах таке право поліцейських підтвердив і у подальшому від своєї правової позиції не відступав. 
Відтак зміна редакції частини десятої статті 93 Закону № 580-VIII, якою знову ж таки не врегульовано спірне питання, жодним чином не нівелює правові висновки Верховного Суду щодо права поліцейських на отримання такої грошової компенсації.
Вищеописаними матеріалами справи підтверджено, що позивач під час проходження служби в Національній поліції України не використав додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових за 2018 рік 14 діб, за 2022 рік 14 діб, за 2023 рік 14 діб, за 2024 рік 14 діб, за 2025 рік 14 діб, за 2026 рік 14 діб, а всього 84 діб, тому при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за такі дні невикористаної нею відпустки.
Згідно зі статтею 78 Закону № 580-VIII стаж служби в поліції дає право, зокрема, на надання додаткової оплачуваної відпустки.
Під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.
Відповідно до ч.3 ст.92 Закону № 580- VIII за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.
Як вбачається з наказу про звільнення, стаж служби позивача в поліції складає 26 років 10 місяців. За 2026 рік позивачу нараховано та виплачено грошову компенсацію за 03 доби щорічної основної оплачуваної відпустки, а за додаткову оплачувану відпустку грошова компенсація не виплачена. 
Оскільки вислуга років позивача складає 26 років, то тривалість невикористаної позивачем, відповідно до ч. 3 ст. 93 Закону №580-VIII щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2026 рік складає 15 днів. 
Суд погоджується з доводами позивача про те, що щорічна додаткова оплачувана відпустка надається за стаж служби в поліції, і не залежить від кількості відпрацьованого за рік часу.
Отже, відповідач всупереч вище наведених правових норм не визначив у наказі про звільнення зі служби в поліції виплату позивачу грошової компенсації за дні невикористаної ним додаткової відпустки як учаснику бойових дій, а також невикористаних 15 діб щорічної додаткової оплачуваної відпустки та не виплатив позивачу грошову компенсацію за такі відпустки, чим допустив протиправну бездіяльність.
При цьому суд вважає, що відсутність в наказі про звільнення зі служби в поліції, інформації про виплату компенсації за невикористані позивачем у спірному періоді днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій та щорічної додаткової оплачуваної відпустки, не звільняє відповідача від обов`язку нарахувати та виплатити позивачу таку грошову компенсацію.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. “Руїз Торія проти Іспанії” (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо стягнення на користь позивача понесених судових витрат на правничу допомогу адвоката суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з пунктом першим частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).
Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (пункти перший, другий частини сьомої статті 139 КАС України).
На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу адвоката, які позивач сплатив у зв`язку з розглядом справи, суду надано: договір про надання правничої допомоги від 05 лютого 2026 року № 215/26, Додаток №1 до договору про надання правничої допомоги № 215/26 від 05 лютого 2026 року, акт здачі-приймання наданої правничої допомоги від 01 березня 2026 року № 60/26/3, квитанцію від 01 березня 2026 року № 60/26.
Дослідженням договору про надання правничої допомоги від 05 лютого 2026 року № 215/26 встановлено, що адвокат Пупинін О.М. (далі Юрист) та ОСОБА_1 (далі Клієнт) уклали цей договір про таке:
за цим договором Юрист зобов`язується: представляти інтереси ОСОБА_1 в усіх судах України; робити запити до підприємств, установ, організацій для збору доказів по справі; надавати усні та письмові консультацій з питань, що стосується даної справи; готувати позови, заяви, скарги, відзиви, заперечення, клопотання для досягнення позитивного результату по даній справі (пункт 2.1 Договору);
за роботу, виконану Юристом, Клієнт здійснює оплату згідно умов викладених у Додатку № 1 до цього Договору, але це не позбавляє Клієнта права здійснювати оплату шляхом внесення авансових платежів в розмірі узгодженому Сторонами (пункт 3.1 Договору);
факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг (пункт 3.2 Договору);
гонорар сплачується готівкою або здійснюється у безготівковому порядку на рахунок Юриста (пункт 3.3 договору);
цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє невизначений час до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань або його розірвання за ініціативою любої з Сторін (пункт 4.1 Договору);
моментом виконання зобов`язань Юристом є винесення рішення судом касаційної інстанції (пункт 4.2 Договору).
У додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги від 05 лютого 2026 року № 215/26 визначено такі тарифні ставки винагороди (гонорару): попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, консультація 500,00 грн; складання і направлення адвокатського запиту, збір інформації та документів, аналіз отриманих по запиту матеріалів 500,00 грн; підготовка процесуальних документів по справі (позовна заява, апеляційна скарга, касаційна скарга) 3000,00 грн; підготовка процесуальних документів по справі (відповідь на відзив, клопотання, заява, відповідь на апеляційну скаргу, тощо ) 1000,00 грн; представництво в судах усіх інстанцій за 1 годину представництва 500,00 грн.
Згідно з актом здачі-приймання наданої правничої допомоги від 01 березня 2026 року № 60/26/3 Юрист та Клієнт склали цей акт про те, що на підставі договору про надання юридичних послуг від 05 лютого 2026 року № 215/26 Юристом надана правнича допомога при підготовці адміністративного позову Клієнта до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання бездіяльності протиправною щодо ненарахування та невиплати Клієнту грошової компенсації за невикористані відпустки, а саме: попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, консультація - 500,00 грн; складання і направлення адвокатського запиту від 09.02.2026 вих. № 11/26 до Головного управління Національної поліції в Київській області, збір інформації та документів, аналіз отриманих по запиту матеріалів - 500 грн; складання і направлення адвокатського запиту від 09.02.2026 вих. № 12/26 до Головного управління Національної поліції в Луганській області, збір інформації та документів, аналіз отриманих по запиту матеріалів – 500 грн, підготовка процесуального документу по справі (позовна заява) 3000 грн, а всього 4500,00 грн.
Також в акті зазначено, що підписанням цього акта Клієнт підтверджує факт належного отримання послуг відповідно до положень Договору про надання правничої допомоги від 05 лютого 2026 року № 215/26, а також не має претензій до Юриста стосовно отриманих від нього послуг, вказаних у цьому Акті.
Квитанцією від 01 березня 2026 року № 60/26 підтверджено отримання Юристом від Клієнта 4500,00 грн за надану послугу відповідно до акта здачі-приймання наданої правничої допомоги №60/26/3 від 01.03.2026.
Судом установлено, що витрати позивача на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 4500,00 грн підтверджені належними та допустимими доказами, стосуються справи, що розглядається, у них наявні необхідні дані, які підтверджують обсяг та перелік наданих послуг і виконаних робіт, здійснених адвокатом.
Суд вважає такі витрати співмірними із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), витраченим на їх виконання часом, обсягом наданих послуг тощо, а тому не знаходить підстав для їх зменшення.
Оскільки позов підлягає задоволенню, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Питання про розподіл судових витрат по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивачка згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VІ “Про судовий збір” від сплати судового збору звільнений.
Керуючись статтями 2, 9, 12, 19, 72-77, 90, 133, 134, 241-246, 250, 255, 257, 258, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов адвоката Пупиніна Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинення певних дій задовольнити.
Визнати противоправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Київській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018, 2022, 2023, 2024, 2025, 2026 роки (84 дні) та грошової компенсації за невикористані 15 діб щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2026 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018, 2022, 2023, 2024, 2025, 2026 роки (84 дні) та грошову компенсацію за невикористані 15 діб щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2026 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у сумі 4500,00 грн (чотири тисячі п`ятсот гривень).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Суддя 	О.В. Ірметова