Новосанжарський районний суд Полтавської області

Справа № 542/1349/25
Провадження № 2/542/223/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2026 року селище Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:
головуючої судді – Афанасьєвої Ю.О.,
за участю:
секретаря судового засідання – Чиж Л.О.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представників відповідачів – Кондратюк Т.П., Давиденко С.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Нові Санжари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області, Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправними діями та бездіяльністю, суд – 
ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся із вказаним вище позовом до суду, та, уточнивши вимоги, просить стягнути з Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області та Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області на його користь солідарно моральну шкоду в сумі 500000 грн, а також витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн. 
Обґрунтовуючи позов, зазначив, що розпорядженням селищного голови Новосанжарської селищної ради від 18.03.2024 року за №56-ОС його було звільнено з посади начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників згідно з п.1 ст.40 КЗпП України з 19.03.2024 року, яке він вважав незаконним. Тому відповідно до ч.5 ст.122 КАС України він звернувся з адміністративним позовом до Полтавського окружного адміністративного суду не тільки для захисту своїх трудових прав і врегулювання відносин, а і законного права на захист особи з інвалідністю.
26 березня 2025 року Другий апеляційний адміністративний суд у справі №440/4720/24, розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 року про визнання дій та бездіяльності протиправними, визнання протиправними та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку задовольнив в повному обсязі та своєю постановою поновив його в посаді начальника соціального захисту населення та охорони здоров`я Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради з 19.03.2024 року.
19 травня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, перевіривши касаційну скаргу Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2025 року відмовив у відкритті касаційного провадження за позовом ОСОБА_1 , виклавши в ухвалі свою позицію щодо незаконного звільнення і протиправних дій відповідача та підтримав рішення суду апеляційної інстанції.
Позивач зазначає, що окрім матеріальної шкоди, через незаконні дії посадових осіб органу місцевого самоврядування, яка була стягнута за рішенням суду, йому також неправомірними діями та бездіяльністю посадових осіб виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради та селищного голови Новосанжарської селищної ради йому було завдано значну моральну шкоду.
З часу попередження по звільнення і до самого незаконного звільнення та в період поновлення своїх законних прав, він зазнавав фізичного болю і страждання, маючи вади зі здоров`ям опорно-рухового апарату, встановлення йому 2 групи інвалідності, що впливало на його фізичний стан, в подальшому і на саму працездатність.
Визнані незаконні дії виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради і Новосанжарської селищної ради відносно нього, свідчать про порушення трудового законодавства, що призвело до погіршення стану його здоров`я, так як за висновком МСЕК йому було протипоказане психоемоційне навантаження та велика праця. Внаслідок цього психоемоційного навантаження, яке було викликане незаконними діями посадових осіб, він проходив неодноразово лікування з різних захворювань та ускладнень, чим було порушено нормальний спосіб його життя, оскільки він був змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав і для лікування у закладі охорони здоров`я. За усними дорученнями селищного голови неодноразово перевіряли перебування його на робочому місці, проявляючи ознаки мобінгу, завдаючи не тільки шкоди здоров`ю, що викликало гіпертонічний криз, а і моральної шкоди, через приниження честі і гідності.
Через такий тривалий психологічний вплив він отримав додаткові захворювання, які зараз потребують постійного медичного нагляду і лікування. Завдану йому посадовими особами виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради і Новосанжарської селищної ради моральну шкоду він оцінює у 500000 гривень.
Позивач зазначає, що вказане підтверджується даними медичних закладів, консультативних висновків спеціалістів та рекомендацій лікарів. Адже в період з 28.12.2023 по 05.01.2024 він проходив лікування в неврологічному відділенні Новосанжарської ЦРЛ. Після ускладнення продовжив лікування опорно-рухового апарату в хірурга Новосанжарської ЦРЛ, що підтверджується лікарняними листами та висновками фахівця. Також за медичним висновком і інформаційної картки він мав тимчасову непрацездатність у зв`язку з захворюванням в період з 15.02.2024 по 16.02.2024 та в період 13.03.2024-15.03.2024.
Крім того позивач зазначає, що в період відновлення своїх прав і поновлення трудових відносин, як і після попередження про скорочення посади, відношення посадових осіб органу місцевого самоврядування також відобразилося його на матеріальному забезпеченні через встановлення селищним головою премії і надбавки на власний розсуд. Так, селищний голова неодноразово безпричинно своїм рішенням, всупереч колективному трудовому договору, визначав премії і надбавку в розмірі 10% лише одному з працівників виконавчого комітету, спричиняючи не тільки значну матеріальну шкоду, але і моральну.
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 06.08.2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (том 1 а.с.96).
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15.08.2025 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання на 15.09.2025 року (том 1 а.с.192).
09.10.2025 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.11.2025 року (том 2 а.с.22).
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримував заявлені вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позові. Позов просив задовольнити.
Представники відповідачів виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області та Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області Кондратюк Т.П. та Давиденко С.Д. в судовому засіданні підтримали надані відзив на позов та заперечення на відповідь на відзив, надали пояснення аналогічні викладеним в них. В задоволенні позову просили відмовити.
Так, 03.09.2025 року представником відповідача Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області надано відзив на позовну заяву, в якому зазначив таке (том 1 а.с. 197-203).
Новосанжарська селищна рада Полтавського району Полтавської області заперечує проти позову, вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.
Розпорядженням селищного голови Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 18.03.2024 за № 56-ОС з 19.03.2024 позивача звільнено з посади начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради.
Не погодившись із вищезазначеним розпорядженням позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із позовом до Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради, Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати Розпорядження селищного голови Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 18.03.2024 № 56-ОС «Про звільнення ОСОБА_2 »; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області; стягнути з виконавчого комітету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 по справі 440/4720/24 позов ОСОБА_1 залишено без задоволення. Дане рішення позивачем було оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2025 рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 по справі № 440/4720/24 - скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано Розпорядження селищного голови Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 18.03.2024 № 56-ОС «Про звільнення ОСОБА_2 » та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області з 19.03.2024, стягнуто з Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області па користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.03.2024 по 26.03.2025 в розмірі 285 487,08 грн.
Тобто, за рішенням Другого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2025 по справі №440/4720/24 ні рішення, ні дії Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області не визнані судом не правомірними чи незаконними.
Разом з тим, зазначає, що для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювана та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди в розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.
Вважає, що позивачем в позовній заяві не наведено, які саме протиправні дії органу місцевого самоврядування призвели до моральних страждань позивача та не надано будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди Новосанжарською селищною радою Полтавського району Полтавської області.
Просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
03.09.2025 року представником відповідача виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області надано відзив на позовну заяву (том 1 а.с. 205-216).
Вважають заявлені позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Розпорядженням селищного голови Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 18.03.2024 за №56-ОС ОСОБА_1 звільнений з 19.03.2024 з посади начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради.
За рішення Другого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2025 ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області з 19.03.2024 та на користь останнього виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.03.2024 по 26.03.2025 в розмірі 285487 грн. 08 коп.
Проте, з твердженнями позивача про завдання йому моральних страждань, які нібито призвели до погіршення стану здоров`я, чим завдано моральну шкоду, яку ОСОБА_1 оцінює в 500000 гривень, вони не погоджуються, виходячи з такого.
Щодо встановлення факту заподіяння моральної шкоди та порядку визначення розміру такої зазначають, що саме по собі рішення суду про поновлення позивача на посаді не є належним та достатнім доказом на підтвердження факту заподіяння позивачу душевних страждань та причинного зв`язку між фактом заподіяння моральної шкоди позивачу та винними протиправними діями.
Позивач стверджує, що внаслідок психоемоційного навантаження, спричиненого, незаконними діями посадових осіб, останній неодноразово звертався за медичною допомогою з приводу різних захворювань та їх ускладнень. Вказане, за твердженням позивача, порушило його звичний спосіб життя, оскільки потребувало додаткових зусиль для отримання медичних послуг у закладах охорони здоров`я.
Разом з тим, як зазначено самим позивачем, йому встановлено інвалідність безстроково. Відповідно до загальновідомих медичних підходів, факт встановлення інвалідності свідчить про наявність стійкого порушення стану здоров`я, що не підлягає суттєвому покращенню або повному відновленню. Такий стан, як правило, має хронічний характер і потребує постійного або періодичного лікування, медичного нагляду, реабілітації або підтримувальної терапії.
Окрім того, сам позивач вказує на те, що він протягом тривалого часу здійснював діяльність, пов`язану з роботою з внутрішньо переміщеними особами, ветеранами та їхніми сім`ями, а також займався евакуацією і розміщенням мешканців окупованих територій, включаючи рідних, які перебували в зоні бойових дій у місті Харкові. Крім того, позивач повідомляє про тяжку хворобу батька дружини. Усі ці обставини могли додатково вплинути на стан його здоров`я, незалежно від дій посадових осіб.
Щодо наданих копій медичних документів, звертають увагу на те, що позивач розпочав лікування ще у грудні 2023 року, тобто до дати видання розпорядження селищного голови Новосанжарської селищної ради від 18.03.2024 № 56-ОС.
У висновку сімейного лікаря від 18.12.2023 року зафіксовано наявність вірусного захворювання, що не пов`язується із психоемоційними чинниками.
Інші надані медичні документи, в яких зазначено діагноз «неускладнена гіпертонія», також не є беззаперечним доказом психоемоційних порушень, оскільки вказане захворювання є досить поширеним серед осіб старшого віку. 
Разом із тим, з наданих документів неможливо однозначно встановити, чи мав позивач вказане захворювання раніше або чи є воно новим та безпосередньо наслідком дій посадових осіб відповідача.
Крім того, копії консультацій лікаря-ортопеда-травматолога від 07.02.2025 року та висновок спеціаліста від 02.06.2025 року стосуються патологій опорно-рухового апарату. Такі захворювання не є наслідком сильного психоемоційного напруження чи страждань, пов`язаних із порушенням функцій нервової системи.
В позовній заяві позивач стверджує про наявність негативного, упередженого ставлення з боку відповідача, спрямованого на публічне приниження його честі та гідності. Однак ці твердження не відповідають дійсності, оскільки посадові особи відповідача вважали, що діють у межах чинного законодавства України, з дотриманням його норм, і не мали наміру будь-яким чином принижувати позивача та жодним чином не надавали розголосу ситуації, що склалася.
Також вважають, що пропозиція позивачу обійняти посаду керівника комунального підприємства «Джерело», яку позивач вважає непридатною для нього, не носила дискримінаційний, принизливий характер та не могла негативно вплинути на моральний стан Позивача, тим більше завдати шкоди.
Також вважають, що позивачем у цій справі взагалі не вчиняється спроба довести такий значний розмір нібито завданої моральної шкоди, а також причинно-наслідковий зв`язок між діями посадових осіб відповідача та завданими стражданнями.
Вказують, що при зверненні з даним позовом, позивач не надав суду доказів спричинення моральних страждань. Поновлення позивача на посаді за рішенням суду у іншій справі не свідчить про безумовне спричинення моральної шкоди позивачу. Позивачем не доведено заявлені вимоги належними та допустимими доказами, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу зазначають, що оскільки позивачем до позовної заяви не надано документального підтвердження щодо укладеного Договору про надання правової допомоги та витрат на правничу допомогу дані позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Просили у задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради, Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області про стягнення солідарно моральну шкоду в сумі 500000 тисяч гривень та стягнення з виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради витрат на правничу допомогу в сумі 10000 гривень відмовити у повному обсязі.
11.09.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив (том 1 а.с. 220-228), в якій позивач ОСОБА_1 зазначав, що вважає, що викладена у відзивах позиція демонструє більше особистий характер посадовця до свого колишнього підлеглого, ніж посилання на норми права, у відзивах відсутні посилання на докази законності дій по відношенню до нього, а наводяться лише спростування доводам, що були викладені ним в адміністративному позові.
При цьому відповідачі погоджуються, що особа має право на відшкодування спричиненої моральної шкоди та зазначають умови, при якій така шкода відшкодовується. А посилання на відсутність доказів протиправності дій, вважає безпідставними, оскільки така протиправність доведена в першу чергу рішеннями судів за його позовом про незаконне звільнення, а також ним надані й інші докази. 
Вважає, що інформація, яка викладена у відзивах носить інформативний характер, оскільки оцінка його психоемоційного стану та медичних показників не входить до компетенції селищного голови, оскільки він не є фахівцем в даній галузі. В той час як погіршення стану його здоров`я працівники селищної ради могли спостерігати не лише через медичні документи, але й виходячи з таких фактів, а саме: він пересувався за допомогою інвалідної палиці, прояви алергічних дерматитів та неврозу, звернення з заявами про надання відпусток для реабілітації та встановлення відповідного режиму роботи. 
19.09.2025 року на відповідь на відзив надані заперечення (том 2 а.с.5-9), в яких представник відповідачів зазначив наступне.
Позивач у відповіді на відзив стверджує, що відповідач нібито у відзиві підтверджує наявність у ОСОБА_1 права на відшкодування моральної шкоди та зазначає умови, за яких така шкода підлягає компенсації відповідно до законодавства України.
Однак із такими твердженнями позивача не можливо погодитися, і вони не заслуговують на увагу, оскільки, навпаки, відповідач у своєму відзиві обґрунтовано доводить, що поняття моральної шкоди, умови її настання та підстави для компенсації чітко врегульовані законодавством України; у даному випадку позивачем не доведено наявності самої моральної шкоди, її обсягу, а також причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та настанням такої шкоди. Таким чином, твердження позивача є безпідставними та не підлягають прийняттю до уваги.
Вважають, що позивач не довів наявності причинно-наслідкового зв`язку між погіршенням стану здоров`я та фактом звільнення, оскільки на його психоемоційний та фізичний стан могли вплинути й інші обставини, не пов`язані з трудовими відносинами, зокрема особисті проблеми, стан здоров`я до звільнення, спосіб життя, а також інші соціально-психологічні чинники. Крім того, позивачем жодним чином не доведений значний розмір нібито завданої моральної шкоди.
Просили відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Суд, вислухавши пояснення у вступному слові позивача ОСОБА_1 , представників відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
Судом встановлено, що розпорядженням селищного голови Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 18.03.2024 за №56-ОС позивач ОСОБА_1 був звільнений з 19.03.2024 з посади начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради.
Вказане рішення було оскаржено позивачем у судовому порядку.
Так, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 по справі 440/4720/24 позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради, Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області, про визнання протиправним та скасування Розпорядження селищного голови Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 18.03.2024 № 56-ОС «Про звільнення ОСОБА_2 », поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області та стягнення з виконавчого комітету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі було залишено без задоволення. 
Дане рішення позивачем було оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду.
Та згідно з постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 по справі № 440/4720/24 скасовано.
Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправним та скасовано Розпорядження селищного голови Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 18.03.2024 № 56-ОС «Про звільнення ОСОБА_2 ».
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області з 19.03.2024.
Стягнуто з Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.03.2024 по 26.03.2025 в розмірі 285487 (двісті вісімдесят п`ять тисяч чотириста вісімдесят сім) грн. 08 коп. (том 1 а.с.29-33, 139-143).
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 травня 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2025 року у справі №440/4720/24 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради, Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області про визнання дій бездіяльності протиправними, визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку (том 1 а.с.34-35, 137-138).
Зазначаючи про спричинення фактами порушення трудових прав, незаконним звільненням, а також здійснення перевірок його на робочому місці за усним доручення селищного голови, в чому проявлялись ознаки мобінгу, дискримінаційному встановленні премій позивачу, моральних страждань, він звернувся до суду із позовом у цій справі про відшкодування моральної шкоди.
Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Частиною 2 ст.16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За ст. 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. 
Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 (в редакції від 24.10.2003) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Разом з тим згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Так, статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Ними передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є необхідною, однак не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які підлягають доведенню у відповідних спорах. Підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову.
Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом.
Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність всіх складових елементів правопорушення.
При цьому, саме по собі порушення прав особи ще не свідчить про заподіяння їй моральної шкоди, оскільки така шкода повинна мати певний прояв у вигляді, зокрема, фізичних та/або душевних страждань, приниженні честі і гідності тощо, і наявність таких обставин повинна довести особа, яка вважає, що їй заподіяно моральну шкоду.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади та місцевого самоврядування, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (п. 57).
За наявності порушення трудових прав позивача в цій справі внаслідок незаконного звільнення, що встановлено преюдиційним рішенням суду в адміністративній справі та згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доведенню.
На підтвердження протиправності інших дій та бездіяльності відповідачів, на які посилається позивач, та, які як зазначає позивач мають ознаки мобінгу,  позивачем не наведені конкретні фактичні дані, які підтверджують, що мали місце такі події та обставини та вони не доведені належними та достатніми доказами. 
Зі змісту відповідей Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини на звернення позивача (а.с. 49, 50-51, 52, 53-54, 62-63 том 1) вбачається що вони стосувались недотримання посадовими особами Новосанжарської селищної ради вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» в частині неотримання відповідей на його заяви. 
А Північно-східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці розглядались звернення позивача щодо можливих порушень вимог законодавства про працю керівництвом Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області в частині дотримання порядку при скороченні чисельності або штату працівників, зменшення розміру надбавки та премії, роботи в надурочний час, вихідні та святкові дні, безпідставного чергування та надані відповіді (а.с. 57, 58-59, 60-61) не містять констатації таких порушень.
Разом з тим, суд вважає доведеними факт спричинення позивачу моральних страждань внаслідок винесення протиправного Розпорядження селищного голови Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 18.03.2024 № 56-ОС «Про звільнення ОСОБА_2 », що встановлено Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2025, яке стосувалось звільнення позивача, а тому об`єктивно негативно вплинуло на його психологічний стан та його соціальне функціонування.
Одночасно суд не погоджується з доводами представників відповідачів у справі про те, що само по собі рішення суду про поновлення позивача на посаді не є доказом на підтвердження факту заподіяння йому душевних страждань та причинного зв`язку між фактом заподіяння моральної шкоди та діями відповідача, адже факт незаконного звільнення позивача підтверджено рішенням суду у адміністративній справі про поновлення його на посаді в органі місцевого самоврядування, що набрало законної сили, відтак, сама по собі незаконність звільнення працівника безсумнівно спричиняє наявність в нього моральних страждань внаслідок необхідності докладати додаткові зусилля для організації свого життя без забезпечення роботою та для поновлення порушених прав у спосіб звернення до суду.
Також обґрунтовуючи спричинення йому моральної шкоди незаконним звільненням, позивач посилається на те, що з часу попередження по звільнення і до самого незаконного звільнення, а також в період поновлення своїх прав, він зазнавав фізичного болю і страждання, оскільки маючи вади зі здоров`ям опорно-рухового апарату та встановленням 2 групи інвалідності, стан його здоров`я погіршився, через що він проходив неодноразове лікування з приводу різних захворювань та ускладнень, чим також був порушений нормальний та звичайний спосіб його життя.
На підтвердження таких обставин, позивач надав суду копію довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААБ №713120, яка свідчить про те, що ОСОБА_1 встановлена 2 група інвалідності та як одне з протипоказань зазначене психоемоційне навантаження (а.с. 21). А також копії виписок із медичних карток, консультативних висновків спеціалістів та рекомендацій лікарів, з яких вбачається, що в період з 28.12.2023 по 05.01.2024 ОСОБА_1 проходив лікування в неврологічному відділенні Новосанжарської ЦРЛ (а.с.176). 
Також за медичним висновком і інформаційної картки він мав тимчасову непрацездатність у зв`язку з захворюванням в період з 15.02.2024 по 16.02.2024 та в період 13.03.2024-15.03.2024 (а.с. 43,44, 175,181), при цьому позивач звертався зі скаргами на головний біль, головокружіння, коливання тиску, серцебиття.
Також проходив лікування з приводу захворювання опорно-рухового апарату (45, 46, 177-178).
Той факт, що позивач є особою з інвалідністю безумовно свідчить про те, що стан його здоров`я є більш вразливим до психоемоційного навантаження, викликаного негативними чинниками, а саме незаконним звільненням, що підтверджується наданими медичним документами про проходження лікування позивачем. 
Враховуючи викладене, вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наявності підстав для відшкодування позивачу завданої моральної шкоди.
Разом з тим, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 500000 грн. є завищеним та не в повній мірі відповідає характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, суті спірних правовідносин та засадам розумності, виваженості та справедливості.
Суд виходить з того, що встановлюючи розмір відшкодування моральної шкоди, слід керуватися не лише тими критеріями, які обумовлюють суб`єктивне сприйняття потерпілого (почуття, емоції), але й тими, які характеризують її зовнішній прояв – порушення звичайного для даної людини способу життя.
При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її необґрунтованого набуття.
Враховуючи вищенаведені вимоги законодавства у сукупності із фактичним обставинами даної справи, суд доходить висновку про те, що належним розміром відшкодування позивачу завданої йому моральної шкоди буде саме сума коштів в розмірі 5000 грн, яка належним чином відповідатиме рівню його моральних страждань, а також засадам розумності та справедливості, принципів пропорційності та співмірності, а також враховуватиме факт порушення прав позивача прийняттям щодо нього роботодавцем незаконного рішення, спрямованого на обмеження трудових прав.
Щодо солідарного стягнення моральної шкоди з відповідачів, суд зазначає, що солідарна відповідальність декількох осіб виникає коли шкоду завдано спільними діями кількох осіб або коли така відповідальність прямо встановлена договором чи законом (ст.1190 ЦК України). 
Враховуючи, що суд дійшов висновку про спричинення позивачу моральних страждань внаслідок винесення протиправного розпорядження про його звільнення з посади начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області, такі протиправні дії були вчинені саме виконавчим комітетом Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області, з яким позивач перебував в трудових відносинах, тому саме з вказаного відповідача підлягає стягненню завдана моральна шкода на користь позивача.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог до відповідача виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області та відмови в задоволенні позову до відповідача Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, суд зазначає таке.
За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
В даному випадку така заява позивачем зроблена не була.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
В даному випадку позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн не були надані: договір про надання правової допомоги; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений, а також документи, що свідчать про оплату таких витрат.
Враховуючи відсутність документального підтвердження укладення договору про надання правової допомоги, а також витрат на правову допомогу, зокрема розрахунку таких витрат, їх оплату, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог про їх відшкодування.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд–
ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправними діями та бездіяльністю – задовольнити частково.
Стягнути з виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;
відповідач: виконавчий комітет Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області, місцезнаходження: вул.Центральна, 23, селище Нові Санжари, Полтавського району, Полтавської області;
відповідач: Новосанжарська селищна рада Полтавського району Полтавської області, місцезнаходження: вул.Центральна, 23, селище Нові Санжари, Полтавського району, Полтавської області;
представник відповідачів: Давиденко Світлана Дмитрівна, адреса робочого місця: вул.Центральна, 23, селище Нові Санжари, Полтавського району, Полтавської області; 
представник відповідачів: ОСОБА_3 , адреса робочого місця: АДРЕСА_2 . 
Повний текст рішення складений 16 квітня 2026 року.

Суддя Новосанжарського районного суду 
Полтавської області       Ю.О. Афанасьєва