ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 712/1757/24		
Провадження № 22-ц/821/490/26		
Категорія: 308020000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.
за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи: 
позивач: Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ»,
представник позивача: Блізнецов Максим Євгенійович,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2  на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 квітня 2025року (ухваленого під головуванням судді Борєйко О.М. в приміщенніСоснівського районного суду м. Черкаси, повний текст рішення суду виготовлено 06 травня 2025 року) у справі за позовом ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг, - 

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2024 року ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на підставі відповідної ліцензії забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси.
Надання послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та гарячого водопостачання (постачання гарячої води) в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ».
У квартирі АДРЕСА_2 не встановлено квартирний лічильник теплової енергії, тому згідно п. 24 Правил надавання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/ приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності – пропорційно опалювальній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу. 
Разом з тим, в даній квартирі встановлено лічильник обліку гарячого водопостачання, тому відповідно до Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води на підставі платіжного документа.
Згідно інформації Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради відповідачі зареєстровані за вказаною адресою протягом всього спірного періоду.
Відповідачі своєчасно та не в повному обсязі з січня 2013 року не вносили плату за отриманні послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та гарячого водопостачання (постачання гарячої води), а також не здійснювали оплату внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води згідно ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та згідно рішення Черкаського міськвиконкому від 17.09.2019 року, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 01.12.2023 грудня складає 53198,72 грн. 
Крім того, згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідачам нараховано 3% річних та інфляційну складову боргу.Розмір 3 % річних з простроченої суми відповідно до розрахунку ціни позову становить 4724,44 грн. Інфляційна складова боргу відповідно до розрахунку ціни позову становить 17466,22 грн.
Враховуючи вищенаведене, ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» просило суд стягнути із відповідачів солідарно заборгованість за послуги централізованого опалення (постачання теплової енергії), гарячого водопостачання (постачання гарячої води) та внесків у розмірі 53198,72 грн., заборгованість за інфляційну складову боргу в розмірі 17466,22 грн., три відсотки річних у розмірі 4724,44 грн., а всього 75389,38 грн.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3028,00 грн.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.03.2025 року прийнято відмову представника позивача – ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» - Гребенюк О.В. від позову в частині заявлених позовних вимог про стягнення основної суми боргу в розмірі 3839,46 грн.
Провадження у цивільній справі за позовом ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в частині заявлених позовних вимог про стягнення основної суми боргу в розмірі 3839,45 грн. - закрито.
23.12.2024 року позивачем було надано уточнений розрахунок інфляційних втрат станом на 01.05.2021 року та 3% річних станом на 01.06.2021 року з урахуванням суми основного боргу в розмірі 49359,26 грн. та уточненням сум та періодів виникнення заборгованості і часткового здійснення оплати відповідачами за отримані комунальні послуги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.04.2025 року позовні вимоги - задоволено частково.
Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 49 359,26 грн., 14491,33 грн. інфляційних, 3 % річних в сумі 3 904,67 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 510, 21 грн., а всього - 70 265,47 грн. 
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 05.01.2026 року, ОСОБА_2  вважаючи, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, при невідповідності висновків суду обставинам справи, просила апеляційний суд скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.04.2025 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за послуги з централізованого опалення, що утворилася в межах строку позовної давності (з 12.03.2017 року по 01.12.2023 року); відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.10.2013 року по 12.03.2017 року у зв`язку зі спливом строку позовної давності; відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води (нарахованої за нормативами) та зобов`язати позивача врахувати дані квартирного обліку; відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних у повному обсязі через недоведеність фактичних обсягів споживання послуг (відсутність прозорого обліку).

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення зазначив, що нарахування за гаряче водопостачання (ГВП) здійснювалося за нормами споживання, оскільки відповідачі нібито не передавали показники лічильника. Цей висновок прямо суперечить матеріалам справи. 
У матеріалах справи наявний Акт контрольної перевірки засобів обліку від 01.10.2024, складений контролером ВП «Черкаська ТЕЦ», де зафіксовано наявність справного лічильника гарячої води № 542471, цілісність пломб та фактичний показник: 115,4 куб.м.
Відповідно до ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність», розрахунки за спожиті послуги мають проводитися на основі показників вузлів обліку. Факт контрольного зняття показників (01.10.2024 року) зобов`язував позивача здійснити перерахунок за весь період. Замість перерахунку по факту (115 кубів), суд легалізував нарахування за «нормами», що призвело до штучного завищення боргу, стягнення плати за послуги, які фактично не були спожиті в таких обсягах, що є незаконним.
Позивач обґрунтовує свої вимоги помісячними розрахунками за опалення, посилаючись на показання загальнобудинкового лічильника. Проте, як було виявлено скаржником, під час огляду підвального приміщення після отримання рішення суду, загальнобудинковий прилад обліку теплової енергії знаходиться у неробочому стані (відключений від живлення, пошкоджені дроти). Це свідчить про те, що позивач протягом тривалого часу проводив нарахування не за фактичними показниками Гкал, а застосовував розрахунковий метод або «підганяв» цифри, вводячи споживачів та суд в оману.
За таких обставин, нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суми, правильність яких неможливо перевірити через несправність приладу обліку, є безпідставним.
Суд першої інстанції помилково відмовив у застосуванні позовної давності до всього періоду, посилаючись на карантин COVID – 19. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, карантин продовжив лише ті строки, які не спливли станом на 12.03.2020 року. Строк позовної давності щодо боргів за 2013-2016 року сплив ще у 2016-2019 роках, тобто до початку карантину. Таким чином, вимоги позивача за період з 01.01.2013 року по 12.03.2017 року не підлягають задоволенню у зв`язку зі спливом позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов через підсистему «Електронний суд» 10.02.2026 року, представник ПрАТ «Черкаське хімволокно» - Блізнецов М.Є. вважаючи, що оскаржуване рішення відповідає вимогам чинного законодавства та ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги є безпідставними, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.04.2025 року залишити без змін.
Зазначає. що судом першої інстанції було вірно прийнято рішення щодо задоволення позовної заяви щодо стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.
Твердження відповідача щодо несправності будинкового лічильника теплової енергіє є безпідставними, так як стороною апелянта не було надано жодних актів претензії щодо ненадання або ж надання неналежної якості житлово-комунальних послуг.
Скаржник посилається на пошкодження вузла комерційного обліку та відсутність підключення такого до системи централізованого опалення. В силу вимог ЦПК України, дана обставина не підтверджена жодними належними, допустимим та достовірними доказами, що в свою чергу, порушує вимоги ч. 1 ст. 81 ЦПК України.
Відсутні також підстави для застосування строку позовної давності, оскільки відповідачем систематично здійснювалися платежі, спрямовані на погашення наявної заборгованості, що, в силу вимог ст. 264 ЦК України, призвело до переривання строків позовної давності.

25.02.2026 року через підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив від скаржника ОСОБА_2 , в якій зазначено, що сплата апелянтом поточних рахунків у 2018 році (наприклад, 1500,00 грн. у серпні 2018 року) жодним чином не свідчить про визнання боргу, що виник у січні 2013 року чи у 2014-2016 роках. Позивачем не надано доказу (договору реструктуризації. Квитанції з призначенням платежу, оплата боргу за 2013 рік), які б доводили волевиявлення апелянта на визнання минулого боргу. Переривання позовної давності щодо нарахування 2013 року – початок 2017 року не відбулося.
Крім того, апелянт оскаржує не температуру в квартирі, а кількість (обсяг) нарахованих Гкал та базу нарахування через несправність загальнобудинкового лічильника. Згідно з чинним законодавством, саме виконавець послуг (ТЕЦ), а не споживач, несе відповідальність за працездатність, повірку та зняття показників із загальнобудинкового вузла комерційного обліку. В матеріалах справи відсутні належні докази (відомості зняття показників, акти повірки будинкового лічильника), які б підтверджували законність розрахунків позивача щодо нарахованих обсягів Гкал. У силу ст. 81 ЦПК України позивач не довів обґрунтованість розміру заявлених вимог.

Позиція Черкаського апеляційного суду 

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Відносини з постачання теплової енергії регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (яка діяла на час виникнення правовідносин, але втратила чинність на час розгляду справи по суті), відповідними положеннями ЦК України.
Правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги – це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд згідно нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (п.2 ч.1 ст. 5 цього Закону України).
Відповідно до вимог п. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги.
Відповідно до статті 13 цього Законом України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Крім того, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 07.06.2018 року, в редакції, що чинна з 09.06.2018 року, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води передбачені статтями 21 та 22 цього Закону.
За змістом ст. ст. 67-68, 162 Житлового Кодексу України наймач чи власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується інформацією з Єдиного державного демографічного реєстру від 13.02.2024 року № 445906 та № 445911 (а.с. 28,29).
Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Отже, співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18.
Судом першої інстанції встановлено, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» здійснює надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку АДРЕСА_1 , в якому встановлений будинковий лічильник загального обліку теплопостачання.
Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач посилався на те, що хоча між сторонами відсутній договір про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідачі фактично отримують послуги з централізованого опалення, проте всупереч вимогам законодавства не здійснюють їх своєчасну оплату, що спричинило накопиченню боргу.
На відповідачів покладений обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг, в тому числі і послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надавались позивачем до квартири АДРЕСА_2 .
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк відповідно до вказівок закону, договору.
За змістом ст. ст. 67-68, 162 Житлового Кодексу України наймач чи власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку.
Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.
Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкових засобів обліку, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої кожним споживачем послуги, що відображається в платіжному документі періоду, наступного за здійсненням коригування.
В квартирі АДРЕСА_2 встановлений квартирний прилад обліку теплової енергії, тому згідно п. 20 вказаних вище правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції, тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.
Встановлено, що у вищевказаній квартирі встановлено лічильник обліку гарячого водопостачання, тому відповідно до Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води на підставі платіжного документа.
Відповідними рішеннями виконавчого комітету Черкаської міської ради від 17.09.2019 № 1021 та № 520 від 24.05.2000 року встановлено розмір внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії та постачання гарячої води власникам (співвласникам) будівель, які приєднані до інженерних мереж ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно»
З листа-розрахунку о/р НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 вбачається, що за період з 01.01.2013 року по 01.12.2023 року відповідачі мають заборгованість перед ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» за надані їм послуги з централізованого опалення в сумі 42470,63 грн., постачання гарячої води в розмірі 10697,85 грн., внески в сумі 30,24 грн. (а.с.5-6).
Відповідачем ОСОБА_2 надано відзив на позовну заяву, в якому остання заперечила проти заявленого позивачем розміру заборгованості, в зв`язку з наданням некоректних показників споживання гарячого водопостачання.
На виконання протокольної ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.08.2024 року позивачем та відповідачем було здійснено звірку взаєморозрахунків та надано суду Акт контрольної перевірки, пломбування/розпломбування засобів обліку (лічильника) теплової енергії/гарячої води від 01.10.2024 року, складений контролером теплового господарства ВП «Черкаська ТЕЦ» Цапліною В.О. в присутності ОСОБА_2 про те, що було здійснено зняття/встановлення пломб на приладах обліку теплової енергії /ГВП/ та знято фактичні показники з лічильника, який підписаний представником позивача контролером теплового господарства ВП «Черкаська ТЕЦ» Цапліною В.О. та відповідачем ОСОБА_2 .
На підставі Акту контрольної перевірки, пломбування/розпломбування засобів обліку (лічильника) теплової енергії/гарячої води від 01.10.2024 рокупозивачем було здійснено перерахунок та 23.12.2024 року подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог та стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за послуги централізованого опалення (постачання теплової енергії), гарячого водопостачання (постачання гарячої води) та внесків у розмірі 49 359, 26 грн.
Оскільки заява про зменшення розміру позовних вимог була подана позивачем, в порушення вимог ч.2 ст. 49 ЦПК України, після початку першого судового засідання у справі, яка розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, представник позивача звернувся до суду із заявою про закриття провадження у справі в частині заявлених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 основної суми боргу за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 3 839, 46 грн. 
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.03.2025 року провадження в цивільній справі за позовом ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаське ТЕЦ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в частині заявлених позовних вимог про стягнення основної суми боргу в розмірі 3 839,46 грн. – закрито.
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу зводяться до того, що наданий позивачем лист розрахунок є невірним, оскільки не відображає фактично спожиту теплову енергію та містить некоректні розрахунки нарахування плати, оскільки, як стверджує скаржник, вона виявила несправність будинкового лічильника теплової енергії.
Колегія суддів з такими доводами погодитись не може та вважає, що відповідач, посилаючись на зазначену вище обставину, не довела належними та допустимими доказами помилковість здійснених розрахунків позивачем, зокрема не надала суду будь-яких доказів звернення до позивача із скаргами щодо неправильного нарахування плати за постачання теплової енергії, чи звернення до виконавця щодо несправності будинкового лічильника теплової енергії, не надано акт-претензії відповідно до ст. 27 27 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Також в матеріалах справи відсутні розрахунки заборгованості, які на думку скаржника, були б вірними та обґрунтованими.
Доказів, що відповідачі звертались до позивача із заявами про зменшення розміру заборгованості за теплопостачання, матеріали справи не містять, що додатково свідчить про згоду з проведеними позивачем нарахуваннями.
Крім того, з вищезазначеного листа-розрахунку вбачається, що відповідачі періодично вносили плату за постачання теплової енергії та гарячого водопостачання, що на переконання колегії суддів, свідчить про визнання відповідачами нарахованої плати за опалення, здійсненої саме за розрахунком позивача. Щодо нарахування боргу за постачання гарячої води, під час розгляду справи у суді першої інстанції, позивачем було зроблено перерахунок боргу.
З викладеного слідує, що вказана заборгованість нарахована відповідачам за спожиті ними послуги та відповідно до тарифів, а тому суд не має сумнівів у правильності здійснення ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» нарахування плати за опалення квартири та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_3 . 
Щодо застосування строку позовної давності, колегія суддів виходить із наступного.
Згідно статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).
Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Слід зазначити, що ці зміни до ЦК України внесені Законом України №540-ІХ від 30.03.2020, які набрали чинності 02.04.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 12.03.2020 року до 22.05.2020 року на всій території України введено карантин. У подальшому термін дії карантину неодноразово продовжувався відповідними постановами Кабінету Міністрів України та тривав до 30.06.2023 року включно.
В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно зазначив, що пропущеною може бути визнано позовну давність лише за періоди, що виникли до 12.03.2017 року. Строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12.03.2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), тобто до 30.06.2023 року.
Разом з тим, пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Воєнний стан в Україні діяв на момент подачі цього позову до суду і триває по теперішній час.
За даними особового рахунку № НОМЕР_1 , відповідачі в період з 2013 по 2018 роки частково здійснювали оплату за отримані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а саме березень 2013 в розмірі 400,66 грн, жовтень 2013 року – 238,64, листопад 2013 року – 243,85 грн, січень 2014 року – 566,11 грн., лютий 2014 року – 286,66 грн., квітень 20174 року – 189,75 грн., березень 2015 року – 1092,26 грн., квітень 2015 року – 391,17 грн., червень 2016 року – 1202,02 грн., жовтень 2017 року – 478,37 грн., березень 2018 року – 1850,00 грн., липень 2018 року – 850,00 грн., серпень 2018 року – 1500,00 грн., наслідком чого є переривання строку позовної давності.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості з відповідачів в межах строку позовної давності.
Позивач, крім заборгованості за отримані послуги, просив також стягнути інфляційну складову боргу за період заборгованості та 3% річних, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
23.12.2024 року позивачем було надано уточнений розрахунок інфляційних втрат (станом на 01 травня 2021 року) та 3% річних (станом на 01 червня 2021 року) з урахуванням суми основного боргу в розмірі 49359,26 грн. та уточнення сум та періодів виникнення заборгованості і часткового здійснення оплати відповідачами за отримані комунальні послуги.
ПрАТ «Черкаське хімволокно» ВП «Черкаська ТЕЦ» нараховано інфляційні втрати в розмірі 14 491,33 грн. станом на 01.05.2021 року та 3% річних станом на 01.06.2021 року в розмірі 3 904,67 грн, на суму основного боргу в розмірі 49 359,26 грн., нарахованого позивачем з урахуванням проведеної звірки взаєморозрахунків розрахунків, відповідно до Акту контрольної перевірки, пломбування/розпломбування засобів обліку (лічильника) теплової енергії/гарячої води від 01.10.2024 року.
Суд першої інстанції, дослідивши вказані розрахунки, прийшов до висновку про стягнення з відповідачів інфляційної складової боргу у розмірі 14491,33 грн., та 3% річних у розмірі 3904,67 грн.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, проте, прийшов до помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки позивач ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» в ході розгляду справи остаточно просило суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості в розмірі 67755,26 грн., і саме вказана сума була стягнута згідно рішення суду. В такому випадку, є помилковим зазначення судом першої інстанції в резолютивній частині рішення « про відмову в задоволенні решти заявлених позовних вимог».
Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції стягнув в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Черкаське хімволокно, в особі ВП «Черкаська ТЕЦ»» сплачений судовий збір в розмірі 2510,21 грн.
Колегія суддів з наведеним погодитись не може з огляду на таке.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Частиною першою, другою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У справі що переглядається, суд першої інстанції, стягуючи судові витрати з відповідачів в солідарному порядку, не врахував, що чинним цивільним процесуальним законодавством такий вид стягнення витрат зі сплати судового збору не передбачений.
Так, солідарне зобов`язання є інститутом цивільного права і на нього поширюється дія норм ЦК України, який визначає це поняття через «солідарну вимогу» та «солідарний обов`язок» (ст. ст. 541-544 ЦК України).
Солідарне зобов`язання є різновидом цивільно-правових зобов`язань із множинністю осіб, які характеризуються тим, що у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний з них має право пред`явити боржникові вимогу в повному обсязі, а в разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо.
Солідарна відповідальність у зобов`язальному праві це - відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо.
При цьому, як солідарне зобов`язання, так і солідарна відповідальність виникають лише у випадках, встановлених договором або законом.
Судове рішення не може бути підставою виникнення солідарності, оскільки судовим рішенням утверджуються права осіб, а не створюються заново. Судове рішення не може створювати й солідарну відповідальність там, де вона не випливає з самого правовідношення, яке зумовило виникнення спору.
Отже місцевим судом у цій справі було помилково ототожнено інститут розподілу судових витрат (судового збору, витрат на професійну правничу допомогу), закріплених в ЦПК України, з солідарним обов`язком та відповідальністю, які є інститутами цивільного права і виникають лише у випадку, передбаченому законом або договором (ст. 541 ЦК України).
Таким чином, у разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.
Суд здійснює розподіл відповідно до вимог Закону, зокрема ст. ст. 137, 141 ЦПК України.
Однак, зазначеного не було враховано судом першої інстанції у здійсненні розподілу судових витрат.
В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 витрат зі сплати судового збору в розмірі 2510,21 грн., по 1255,10 грн. з кожної.
Доказів наявності у відповідачів обумовлених законодавством пільг по сплаті судового збору матеріали справи не містять.
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, у зв`язку з тим, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції підлягає до скасування із прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ».

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 квітня 2025 року скасувати та ухвалите нове рішення.
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг – задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 49 359, 26 грн., інфляційну складову боргу в розмірі 14491, 33 грн., 3 % річних в сумі 3 904, 67 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» витрати зі сплати судового збору в розмірі 2510,21 грн., по 1255,10 грн. з кожної.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Головуюча      О.В. Карпенко

Судді    Л.І. Василенко

О.М. Новіков