УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №286/2347/25 Головуючий у 1-й інст. Вачко В. І. 
Категорія 3 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року 

Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Борисюка Р.М.,
суддів Павицької Т.М., Талько О.Б.,
з участю секретаря 
судового засідання Лугини О.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 286/2347/25 за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна», треті особи: Овруцька державна нотаріальна контора Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Національний банк України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Лекснавігатор», про скасування обтяження у виді заборони на нерухоме майно та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записів про заборону на нерухоме майно,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2025 року, постановлену під головуванням судді Вачко В.І. у місті Овручі,

в с т а н о в и в :

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулась з даним позовом, в якому просила скасувати обтяження у виді заборони на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані на підставі повідомлення від 28 червня 1994 року № 13, Овруцьке відділення АК АПБ «Україна»; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи № 3003726 та № 3004883 від 23 березня 2006 року про заборону на нерухоме майно за тією ж адресою зареєстровані Овруцькою державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення № 13 від 28 червня 1994 року, Овруцьке відділення АК АПБ «Україна», реєстраційний номер обтяження: 3003726 та 3004883.
Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України.
У поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Зазначає, що позовні вимоги було обґрунтовано тим, що будучи власником нерухового майна вона позбавлена можливості вільно ним розпоряджатись, у зв`язку із існуванням обтяження за погашеними на момент звернення до суду фінансовими зобов`язаннями.
Вказувала, що відмовляючи у відкритті провадження у справі судом першої інстанції не враховано висновків щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У даній справі позивачка як власник майна на яке накладено обтяження звернулась до суду з позовом про його скасування, обґрунтовуючи вимоги відсутністю будь яких фінансових зобов`язань перед фінансовою установою діяльність якої, як юридичної особи припинено, правонаступники відсутні. Належним відповідачем за вимогою про скасування обтяження та виключення його з реєстру є саме АКАБ «Україна», проте його діяльність припинена без правонаступника, що унеможливлює в установленому законом порядку його зняття чим порушує право власника майна на вільне його використання. У випадку коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом (припинення юридичної особи внаслідок ліквідації без правонаступників), позивач не має іншої можливості, ніж як на підставі рішення суду скасувати заборону належного йому на праві власності нерухомого майна.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 та частини 2 статті 247 ЦПК України.
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом частини 5 статті 12 ЦПК України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.
Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (частина 2 статті 19 ЦПК України).
Ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України підлягає скасуванню з огляду на її передчасність та неправильне застосування норм процесуального і матеріального права.
Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач — Акціонерний комерційний агропромисловий банк «Україна» — припинений як юридична особа, а отже, відповідно до частини 4 статті 91 ЦК України, його цивільна правоздатність припинилася, що унеможливлює пред`явлення до нього позову.
Однак такий висновок є помилковим і не враховує характеру спірних правовідносин та предмета позову.
Заявлені вимоги не спрямовані на притягнення ліквідованої юридичної особи до відповідальності чи виконання нею будь-яких зобов`язань, а стосуються захисту речового права позивача шляхом скасування обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів з Єдиного реєстру заборон.
Тобто у даному випадку спір фактично виник не між позивачем та ліквідованою юридичною особою, а у зв`язку з існуванням обтяження, яке продовжує обмежувати право власності позивача, незалежно від факту припинення банку, на підставі повідомлення якого таке обтяження було накладене.
Сам по собі факт припинення юридичної особи, яка була підставою для внесення запису про обтяження, не усуває правових наслідків такого обтяження та не позбавляє особу права на судовий захист.
Більше того, належними відповідачами у таких справах можуть бути інші суб`єкти, зокрема органи або особи, які здійснюють ведення відповідного реєстру чи вчинили реєстраційні дії (державний реєстратор, нотаріус), або ж інші заінтересовані особи. Визначення належного відповідача та складу учасників справи є процесуальним питанням, яке вирішується судом під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Відповідно до практики Верховного Суду, якщо позовна заява подана з недоліками щодо визначення відповідача або складу сторін, суд не вправі відмовляти у відкритті провадження, а повинен надати позивачу можливість усунути такі недоліки або вирішити питання про заміну неналежного відповідача в процесі розгляду справи.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про неможливість відкриття провадження у справі через припинення юридичної особи є передчасним, оскільки спір має приватноправовий характер і стосується захисту права власності, позов не пов`язаний із реалізацією прав чи обов`язків ліквідованої юридичної особи, існує можливість визначення належного відповідача в межах судового розгляду, відсутні підстави для застосування пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України. 
За таких обставин суд першої інстанції безпідставно відмовив у відкритті провадження у справі, чим порушив право позивача на доступ до правосуддя.
Згідно з вимогами статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена із порушенням норм процесуального права, а відтак підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2025 року скасувати і направити матеріали позовної заяви ОСОБА_1 для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 16 квітня 2026 року.