ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2981/25  Номер провадження 22-ц/814/1541/26	Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючої судді: Чумак О.В.
суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І., 
за участю секретаря Чемерис А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2025 року (повний текст рішення складено 21 листопада 2025 року)
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, 

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.
В обґрунтування зазначала, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, в якому у них народилася дитина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Після розірвання між сторонами шлюбу дитина залишилася проживати з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач на постійній основі ухилявся від належного виконання своїх батьківських обов`язків в частині утримання дитини.
На даний час на примусовому виконанні у Полтавському ВДВС у Полтавському районі Полтавської області перебуває виконавче провадження про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини.
Проте боржник наразі ухиляється від виконання обов`язків щодо утримання спільної дитини, аліменти не сплачує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Згідно наданого державним виконавцем розрахунку розмір заборгованості за аліментами становить 125662 грн.
Тому позивач, посилаючись на ст. 196 СК України, просила суд стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 121606,10 грн.
Просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 121606,10 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 квітня 2020 року по 01 квітня 2025 року в сумі 121606 грн. 10 коп., 7000 грн. – на відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, а всього стягнуто 128606 грн. 10 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1216 грн 06 коп. 
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити шляхом зменшення розміру пені за прострочення сплати аліментів на утримання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 квітня 2020 року по 01 квітня 2025 року з 121606,10 грн. до 60803,05 грн. та судових витрат на професійну правничу допомогу з 7000,00 грн. до 3500,00 грн., судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави з 1216,06 грн. до 608,03 грн.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що заборгованість за аліментами виникла у зв`язку з його неплатоспроможністю та зміною сімейного стану. При цьому, з квітня 2020 року по теперішній час, аліменти сплачувались кожного місяця, але не в повному обсязі. Вважає, що суд першої інстанції необгрунтовано відхилив його доводи щодо можливості зменшення розміру пені з підстав повної сплати заборгованості за аліментами та наявності у платника аліментів другої дитини від іншого шлюбу, яка народилась вже після відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів. 

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини від 07 червня 2010 року Серії НОМЕР_1 та свідоцтвом про шлюб від 26 серпня 2016 року Серії НОМЕР_2 , яким підтверджується зміна прізвища ОСОБА_4 на ОСОБА_5 (а.с. 10,11).
Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 06 жовтня 2015 року у справі №552/4278/15-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання сина – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 29 липня 2015 року (а.с.66).
Виконавчий лист №2/552/174/15 від 16 жовтня 2010 року (а.с. 100) перебуває на примусовому виконанні у Полтавському відділі державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області.
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 31 березня 2025 року, складеного головним державним виконавцем Білокінь Ю.А., загальна сума заборгованості за аліментами станом на 31 березня 2025 року становить 125662 грн (а.с. 13-15). Заборгованість виникла за період з квітня 2020 року по березень 2025 року включно.
Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 останній запис датований 29 травня 2020 року про звільнення з посади водія автотранспортних засобів ТОВ «Авто-Партнер» (а.с. 103 – 105).
Долученими до справи доказами підтверджується сплата відповідачем в рахунок погашення заборгованості по аліментам 29 вересня 2025 року 49504,90 грн (а.с.107), 03 листопада 2025 року – 45604,50 грн.
Крім того, за повідомленням представника позивача, відповідач сплатив ще 30000 грн в рахунок погашення заборгованості.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частинах 1 та 2 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно із частиною 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).
Частинами 1 та 2 статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
Тлумачення змісту статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.
На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 зазначив, що положення Цивільного кодексу України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
Згідно вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим документом № 527/1194/20 заборгованість виникла за період з квітня 2020 року по березень 2025 року. При цьому, за вказаний період відповідач добровільно сплачував аліменти, однак у меншому розмірі, аніж встановлено рішенням суду. У зв`язку з зазначеним на період звернення до суду з позовом виникла заборгованість зі сплати аліментів.
На момент винесення оскаржуваного рішення заборгованість зі сплати аліментів була погашена у повному обсязі, що підтверджується представником позивача. 
У свою чергу при оцінці матеріалів справи суд апеляційної інстанції враховує часткову сплату аліментів у розмірі більшому аніж 50% прожиткового мінімум на дитину відповідного віку, а також факт того, що відповідач ОСОБА_1 звільнений у травні 2020 року та в подальшому офіційно не працевлаштований, жодних доказів про отримання ним доходів після травня 2020 року суду не надано. Разом з цим, 11 листопада 2020 року відповідач став батьком ще однієї дитини ОСОБА_8 , який також перебуває на його утриманні.
Надаючи оцінку обставинам справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач не довів повної відсутності його вини за не сплату аліментів, однак враховуючи вищевказане, беручу до уваги загальні положення про стягнення неустойки, вважає за можливе зменшити розмір пені, що підлягає стягненню у двічі, тобто до 60803,05 грн
Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, оцінюючи докази наявні в матеріалах справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2025 року змінити, зменшивши розміру стягнутої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 квітня 2020 року по 01 квітня 2025 року з 121606,10 грн. до 60803,05 грн. та судових витрат на професійну правничу допомогу з 7000,00 грн. до 3500,00 грн., судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави з 1216,06 грн. до 608,03 грн.
За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, за результатами розгляду апеляційної скарги слід компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави сплачений ним за подачу апеляційної скарги судовий збір у розмірі 729 грн 64 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити. 

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2025 року змінити, зменшивши розміру стягнутої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 квітня 2020 року по 01 квітня 2025 року з 121606,10 грн. до 60803,05 грн. та судових витрат на професійну правничу допомогу з 7000,00 грн. до 3500,00 грн., судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави з 1216,06 грн. до 608,03 грн.
Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави сплачений ним за подачу апеляційної скарги судовий збір у розмірі 729 грн 64 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 02 квітня 2026 року

Головуючий суддя   О.В. Чумак

Судді   Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук