ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року	Львів	Справа №608/2819/24 пров. №СК-А/857/6099/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,
за участю секретаря судового засідання Тучапської Д.Р.,
представника відповідача Долинчука Р.С.,

розглянувши у судовому засіданні (в режимі відеоконференції) в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Республіки Нігерії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 28 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом громадянина Республіки Нігерії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до Чортківського районного відділу Управління ДМС України в Тернопільській області про скасування постанови та рішення про примусове повернення,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Яковець Н.В., 
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Чортків, 
дата складання повного тексту рішення – не вказано, 

В С Т А Н О В И В:

18 листопада 2024 року громадянин Республіки Нігерії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) звернувся в суд з позовом до Чортківського районного відділу Управління ДМС України в Тернопільській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МТР 001727 від 08.11.2024.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що в оскаржуваній постанові вказано, що виявлено громадянина Нігерії, який перевищив встановлений строк перебування в Україні більш ніж на 30 днів, та накладено штраф у розмірі 5100 грн. Вважає винесену постанову про накладення адміністративного стягнення незаконною, оскільки відповідачем при прийнятті постанови не були враховані всі обставини по справі, зокрема, що позивач на час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення не отримав правову допомогу та відповідно не мав можливості користуватися послугами перекладача, тобто не дотримано вимоги ст. 280 КУпАП.  Крім того, накладення штрафу у зазначеному розмірі стало наслідком неврахування відповідачем обставин стосовно матеріального стану позивача, оскільки він не притягувався раніше до адміністративної відповідальності за ст. 203 КУпАП.
Також 18 листопада 2024 року громадянин Республіки Нігерії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) звернувся в суд з позовом до Чортківського районного відділу Управління ДМС України в Тернопільській області, в якому просив скасувати рішення № 71 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Нігерії ОСОБА_1 від 08.11.2024.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням № 71 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Нігерії ОСОБА_1 від 08 листопада 2024 року вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати його покинути територію України у термін до 07.12.2024. Вказує, що у матеріалах справи відсутні докази того, що контролюючим органом було досліджено питання чи відноситься позивач до вразливої категорії, а саме біженців чи осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту. Зауважує, що відповідачем не було залучено перекладача при винесенні оскаржуваного рішення для з`ясування всіх обставин події. Також, контролюючим органом не досліджувались обставини, що визначені статтею 31 Закону № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». 
Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 02 січня 2025 року за клопотанням представника позивача об`єднано в одне провадження адміністративні справи № 608/2819/24 за позовом ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) до Чортківського районного відділу Управління ДМС України в Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення та № 608/2877/24 за позовом ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до Чортківського районного відділу Управління ДМС України в Тернопільській області про скасування рішення № 71 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Нігерії ОСОБА_1 від 08.11.2024.
Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 28 січня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про зупинення рішення № 71 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Нігерія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) від 08 листопада 2024 року. В об`єднаному позові ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до Чортківського районного відділу Управління ДМС України в Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення та скасування рішення № 71 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Нігерії ОСОБА_1 від 08.11.2024 - відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на час виявлення посадовою особою Чортківського відділу УДМС у Тернопільській області (08.11.2024) громадянин Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував в Україні понад дозволений законом строк. Чортківським відділом УДМС у Тернопільській області при прийнятті оскаржуваного рішення обставин, за яких громадянин Нігерії ОСОБА_1 не може бути примусово повернутий в країну походження або третю країну, визначених ч. 1 ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не встановлено. Також відсутні підстави для віднесення громадянина Нігерії ОСОБА_1 до категорії осіб, які підпадають під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Рішення про примусове повернення оголошується за участі перекладача та/або законного представника на вимогу особи. Тобто присутність перекладача та/або законного представника при оголошенні іноземцю або особі без громадянства є обов`язковою, якщо особа заявляє вимогу присутності таких осіб. Як встановлено під час розгляду справи, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) не заявляв вимогу присутності перекладача ні під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, ні під час прийняття постанови про адміністративне правопорушення, ні під час ухвалення відповідачем рішення про примусове повернення. Також суд першої інстанції зауважив, що у протоколі про адміністративне правопорушення ПР МТР 001727 від 08.11.2024 за ч. 2 ст. 203 КУпАП ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) особистим підписом підтвердив, що українську мову розуміє. Судом першої інстанції встановлено факт порушення особою ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) міграційного законодавства, а також того, що останній не вчиняв усіх можливих дій з метою легалізації свого перебування на території України, що свідчить про те, що в Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області станом на 08.11.2024 були наявні правові підстави для прийняття оскаржуваних постанови про адміністративне правопорушення та рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни.
Не погодившись з прийнятим рішенням, громадянин Республіки Нігерії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні обмежив процесуальні права позивача та взагалі не розглянув вимогу щодо скасування постанови про адміністративне правопорушення ПН МТР 001727 від 08 листопада 2024 року, обмежившись лише вимогою щодо рішення № 71 про примусове повернення до країни походження або третьої країни. Вказує, що суд першої інстанції розглянув справу без участі захисника позивача. Зауважує, що у клопотанні про зупинення на час розгляду справи рішення № 71 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Нігерія ОСОБА_1 від 08 листопада 2024 року було зазначено, що «Клопотання прошу розглянути в судовому засіданні без участі представника позивача», та це не стосувалося розгляду справи по суті без захисника. Також зазначає, що після відкриття провадження по справі представником позивача було подано клопотання про витребування доказів, дане клопотання було проігноровано судом та залишилось без розгляду та відображення в оскаржуваному рішенні.
Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог. Вказує, що на час виявлення посадовою особою Чортківського відділу УДМС у Тернопільській області, а саме - 08.11.2024, громадянин Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував в Україні понад дозволений законом термін (в межах строку дії візи). Після в`їзду в Україну (2017) громадянин Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за даними установчими даними не звертався до територіальних підрозділів ДМС з клопотанням щодо продовження строку тимчасового перебування на території України чи оформлення документів на право проживання в Україні (наприклад посвідки на тимчасове/постійне проживання). Отже, в його діях містяться ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 203 КУпАП. Громадянин Нігерії ОСОБА_1 з посадовими особами Чортківського відділу УДМС у Тернопільській області спілкувався українською мовою (писав англійською, оскільки вказав, що не володіє практичними навичками написання слів українською мовою), стверджуючи при цьому, що мову розуміє і послуг перекладача чи адвоката не потребує. Тому вважає, що посадові особи Чортківського відділу УДМС у Тернопільській області при прийнятті рішення № 71 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Нігерії ОСОБА_1 , діяли на підставі та в спосіб визначений законом в межах своєї компетенції, з урахуванням всіх обставин, що мали значення для прийняття рішення, у зв`язку із чим відсутні підстави для визнання його протиправним та скасування.
Представником позивача подано додаткові письмові пояснення, які аналогічні доводам апеляційної скарги.
Протокольною ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2026 року задоволено клопотання представника громадянина Республіки Нігерії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) адвоката Павлова Єгора Олеговича про відкладення розгляду справи та відкладено розгляд справи на 31 березня 2026 року о 09:25 год.
Ухвалою судді Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2026 року заяву представника громадянина Республіки Нігерії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) адвоката Павлова Єгора Олеговича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду - задоволено. Ухвалено розгляд апеляційної скарги громадянина Республіки Нігерії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 28 січня 2025 року у справі № 608/2819/24, призначений на 31.03.26 о 09:25 год., провести у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за участю представника громадянина Республіки Нігерії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) адвоката Павлова Єгора Олеговича за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС).
Під час судового засідання 31 березня 2026 року не вдалося здійснити з`єднання з представником позивача в режимі відеоконференції із застосуванням системи ВКЗ, оскільки він перебував зі статусом «не в мережі». Відтак, представник відповідача обов`язку забезпечення проведення відеоконференції належним чином не виконав, тому колегія суддів вважала можливим проведення розгляду справи у відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.
Згідно з ч. 5 ст. 195 КАС України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву.
Протокольною ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 205 КАС України.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки.
Протокольною ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2026 року відмовлено у задоволенні заяви представника громадянина Республіки Нігерії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) адвоката Павлова Єгора Олеговича про зупинення рішення № 71 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Нігерія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) від 08 листопада 2024 року.
Згідно з п. 10 розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої 23 квітня 2012 року наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України № 353/271/150 оскарження рішень про примусове повернення або примусове видворення зупиняє їх дію, якщо іноземець оскаржив це рішення у встановленому законом порядку до суду - у межах строків, визначених частинами другою-четвертою статті 288 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАСУ), незалежно від того, чи суд у порядку забезпечення адміністративного позову відповідною ухвалою зупинив дію рішення суб`єкта владних повноважень або його окремих положень, що оскаржуються.
У судовому засіданні 31 березня 2026 року в режимі відеоконференції представник відповідача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, додаткових письмових пояснень представника позивача, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є іноземцем, країною його громадянської належності є Республіка Нігерія. Громадянство ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) підтверджується паспортним документом НОМЕР_1 , виданим 14.10.2021, строком дії до 13.10.2026. ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на територію України в`їхав у 2017 році.
08 листопада 2024 року о 16 год. 45 хв. провідний спеціаліст Чортківського відділу УДМС у Тернопільській області Данечко Т.Р. в приміщенні Чортківського відділу УДМС України в Тернопільській області за адресою: м. Чортків, вул. Хичія, склала протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МТР 001728 відносно громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП.
За порушення ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, 08.11.2024 щодо громадянина Республіки Нігерії ОСОБА_1 провідним спеціалістом Чортківського відділу УДМС у Тернопільській області Данечко Т.Р. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МТР 001728, оскільки 08.11.2024 під час виконання повноважень в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, притягненню порушників до адміністративної відповідальності, виявлено громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після в`їзду на територію України у 2017 році з метою навчання, до навчання так і не приступив, після закінчення дозволеного строку перебування (встановленого візою) не виїхав за межі України. Тобто на момент виявлення перебував в Україні понад дозволений законодавством строк. Позивач після останнього в`їзду в Україну (2017) її територію не покидав, що підтверджується відсутністю відміток в його паспортному документі та відсутністю інформації в інтегрованій міжвідомчій автоматизованій системі обміну інформації з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «АРКАН» про перетин державного кордону України громадянином Нігерії ОСОБА_1 , Згідно вказаного протоколу Ізі Чіді власним підписом підтвердив, що українську мову розуміє та послуг перекладача та адвоката не потребує.
08 листопада 2024 року за участі громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальник Чортківського відділу УДМС у Тернопільській області Долинчук Р.С. розглянув справу про адміністративне правопорушення, прийняв постанову про накладення адміністративного стягнення, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення, передбачене ч. 2 ст. 203 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн.
Крім того, рішенням № 71 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Нігерія ОСОБА_1 від 08 листопада 2024 року на підставі положень статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати його покинути територію України у термін до 07.12.2024 року. Роз`яснено йому, що він зобов`язаний покинути територію України у термін, визначений в рішенні про примусове повернення. У разі ухилення від виїзду, він буде підлягати на підставі постанови адміністративного суду, видворенню в примусовому порядку. Роз`яснено йому, що він має право повідомити про прийняте стосовно нього рішення адвоката, дипломатичного представника своєї держави чи іншу особу, а дане рішення може бути оскаржено в суді.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Щодо позовної вимоги про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення ПН МТР 001727 від 08.11.2024, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно із ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно із ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.
Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок та правові підстави їх перебування на території України.
Відповідно до вимог ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Згідно з п. 6-8 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:
іноземець особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав;
іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні;
іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 1, 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.
Згідно з ч. 22 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ.
Відповідно до п. 16 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» паспортний документ іноземця документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.
Постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПН МТР 001727 від 08.11.2024 на громадянина Нігерії ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення в сумі 5100,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 203 КУпАП. 
08 листопада 2024 року о 16 год. 45 хв. провідний спеціаліст Чортківського відділу УДМС у Тернопільській області Данечко Т.Р. в приміщенні Чортківського відділу УДМС України в Тернопільській області за адресою: м. Чортків, вул. Хичія, склала протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МТР 001728 відносно громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП.
Порушення ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні. 08.11.2024 щодо громадянина Республіки Нігерії ОСОБА_1 провідним спеціалістом Чортківського відділу УДМС у Тернопільській області Данечко Т.Р. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МТР 001728, оскільки 08.11.2024 під час виконання повноважень в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, притягненню порушників до адміністративної відповідальності, виявлено громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після в`їзду на територію України у 2017 році з метою навчання, до навчання так і не приступив, після закінчення дозволеного строку перебування (встановленого візою) не виїхав за межі України. Тобто на момент виявлення перебував в Україні понад дозволений законодавством строк. Позивач після останнього в`їзду в Україну (2017) її територію не покидав, що підтверджується відсутністю відміток в його паспортному документі та відсутністю інформації в інтегрованій міжвідомчій автоматизованій системі обміну інформації з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «АРКАН» про перетин державного кордону України громадянином Нігерії ОСОБА_1 ,
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що положеннями ч. 2 ст. 203 КУпАП, на підставі якої відповідачем притягнуто позивача до адміністративної відповідальності, передбачена адміністративна відповідальність за «перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився».
Аналіз вищевказаної норми дає підстави для висновку про те, що адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 203 КУпАП настає у наступних випадках: 1) перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів; 2) проживання іноземцем або особою без громадянства на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні; 3) проживання іноземцем або особою без громадянства на території України за недійсними документами; 4) проживання іноземцем або особою без громадянства на території України за документами, термін дії яких закінчився.
Оскільки позивачем перевищено встановлений строк перебування в Україні більш ніж на 30 днів, що підтверджується документально, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем правомірно прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МТР 001727 від 08.11.2024.
Посилання скаржника на те, що суду першої інстанції не розглянув вимогу щодо скасування постанови про адміністративне правопорушення ПН МТР 001727 від 08 листопада 2024 року є необгрунтованими та спростовуються аналізом оскаржуваного рішення, зокрема його резолютивної частини.
Щодо позовної вимоги про скасування рішення № 71 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Нігерії ОСОБА_1 від 08.11.2024, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 26 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.
Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.
На час виявлення посадовою особою Чортківського відділу УДМС у Тернопільській області (08.11.2024) громадянин Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував в Україні понад дозволений законом строк. За результатами перевірки, проведеної за наявними обліками територіальних органів ДМС України та інформаційних підсистем "Облік іноземців та біженців" та "Облік осіб, які набули або припинили громадянство України" ЄІАС УМП встановлено, що після в`їзду в Україну (2017 рік) громадянин Нігерії ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за установчими даними не звертався до територіальних підрозділів ДМС із клопотанням про продовження строку тимчасового перебування на території України, громадянства України не набув, посвідкою на постійне чи тимчасове проживання в Україні не документувався, рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну, рішення про примусове видворення з України відносно нього не приймалось. Відповідно до інформації міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан» відомості щодо перетину державного кордону України громадянином ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні. Інформація про в`їзд на територію України громадянина Нігерії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) , ІНФОРМАЦІЯ_1 у 2017 році підтверджується письмовими поясненнями іноземця та листом Чортківського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області від 08.11.2024 "Обґрунтоване звернення про прийняття рішення про примусове видворення за межі України". Викладена інформація, щодо проведених перевірок підтверджується доповідною запискою ОСОБА_4 від 08.11.2024.
Обставини, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн визначені ч. 1 ст. 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.
Чортківським відділом УДМС у Тернопільській області при прийнятті оскаржуваного рішення вищевказаних обставин, за яких громадянин Нігерії ОСОБА_1 не може бути примусово повернутий в країну походження або третю країну, визначених ч. 1 ст. 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", не встановлено. Також встановлено, що відсутні підстави для віднесення громадянина Нігерії ОСОБА_1 до категорії осіб, які підпадають під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Крім цього, позивачем не надано доказів наявності обставин, які позбавляли його можливості звернутись із заявою про надання тимчасового або постійного захисту на території України під час його перебування на території України на законних підставах.
Безпідставними є посилання скаржника на те, що через відсутність перекладача він не мав змоги реалізувати свої права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та ухвалення рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни від 08.11.2024.
Відповідно до п. 2 розділу ІІ Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства затвердженої 23 квітня 2012 року наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України № 353/271/150, рішення про примусове повернення оголошується іноземцю протягом 72 годин з дати його ухвалення, в присутності перекладача та/або законного представника (на вимогу особи) під підпис та обліковується посадовою особою органу ДМС, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, в журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства. У разі відмови іноземця від особистого підпису в рішенні про примусове повернення посадова особа робить про це запис у рішенні про примусове повернення в присутності двох свідків. Один з примірників рішення про примусове повернення видається іноземцю, стосовно якого воно прийнято, інший залишається в органі, який його прийняв (п. 4 Інструкції).
Отже, у вказаній вище нормі права вказано, що рішення про примусове повернення оголошується за участі перекладача та/або законного представника на вимогу особи. Тобто присутність перекладача та/або законного представника при оголошенні іноземцю або особі без громадянства є обов`язковою, якщо особа заявляє вимогу присутності таких осіб.
Як вірно встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) не заявляв вимогу присутності перекладача ні під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, ні під час прийняття постанови про адміністративне правопорушення, ні під час ухвалення відповідачем рішення про примусове повернення.
Також суд апеляційної інстанції зауважує, що у протоколі про адміністративне правопорушення ПР МТР 001727 від 08.11.2024 за ч. 2 ст. 203 КУпАП ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) особистим підписом підтвердив, що українську мову розуміє (а.с.40, зворот).
Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що через відсутність перекладача позивач не мав змоги реалізувати свої права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та ухвалення рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни від 08.11.2024 є необгрунтованими.
Позивачем не надано жодних обґрунтованих обставин на підтвердження власної правової позиції
Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
На підставі вище викладеного, судом першої інстанції встановлено факт порушення особою ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) міграційного законодавства, а також того, що останній не вчиняв усіх можливих дій з метою легалізації свого перебування на території України, що свідчить про те, що в Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області станом на 08.11.2024 були наявні правові підстави для прийняття рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни.
Враховуючи вищенаведене, а також те, що громадянин Республіки Нігерія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, обставин, які б унеможливлювали примусове повернення позивача за межі країни судом не встановлено, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для скасування рішення № 71 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Нігерії ОСОБА_1 від 08.11.2024.
Щодо посилання скаржника на те, що суд першої інстанції не розглянув клопотання представника позивача про витребування доказів, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції розглянуто справу за наявними у справі доказами, які дозволяють встановити інформацію, яку просив витребувати представник позивача та враховано заперечення відповідача на клопотання про витребування доказів. 
Зокрема, представник позивача просив витребувати інформацію щодо отримання позивачем належної правової допомоги при складанні протоколу та постанови про адміністративне правопорушення, залучення перекладача при складанні протоколу та постанови про адміністративне правопорушення, складання протоколу затримання та доставлення позивача для складення протоколу та постанови про адміністративне правопорушення.
Однак, судом першої інстанції з наявних у справі документів встановлено, що жодних клопотань щодо залучення адвоката чи перекладача, як під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, так і під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, заявлено не було, тому обов`язку в залученні перекладача та адвоката у відповідача не викикло. При цьому, судом першої інстанції встановлено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 спілкувався як українською, так і англійською мовою, повідомив, що українську мову розуміє, проте не володіє практичними навичками написання слів українською мовою, тому свої пояснення власноруч писав англійською мовою. Також у рішенні № 71 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Нігерії ОСОБА_5 у графі «перекладач» наявний підпис позивача і напис «Ukrainian understand» (а.с.49).
Стосовно доводів скаржника про те, що суд першої інстанції розглянув справу без участі адвоката позивача, колегія суддів зазначає наступне.
Із матеріалів справи слідує, що оскаржуване рішення прийнято 28 січня 2025 року у порядку письмового провадження.
При цьому, представник громадянина Республіки Нігерії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) адвокат Павлова Єгора Олеговича був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, оскільки в клопотанні від 27 січня 2025 року покликається на ухвалу Чортківського районного суду Івано-Франківської області від 02 січня 2025 року у цій справі, якою об`єднано в одне провадження адміністративні справи № 608/2819/24 за позовом ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) до Чортківського районного відділу Управління ДМС України в Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення та № 608/2877/24 за позовом ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до Чортківського районного відділу Управління ДМС України в Тернопільській області про скасування рішення № 71 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Нігерії ОСОБА_1 від 08.11.2024, а також судове засідання відкладено на 11 год. 30 хв. 28 січня 2025 року.
Колегія суддів враховує, що представником позивача 27 січня 2025 року подано клопотання про зупиненння на час розгляду справи рішення № 71 про примусове повернення, просив розглянути клопотання в судовому засіданні без участі представника позивача. При цьому, жодних клопотань про відкладення розгляду справи представником позивача не було заявлено.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 289, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Нігерії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) залишити без задоволення, а рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 28 січня 2025 року у справі № 608/2819/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Т. В. Онишкевич