16.04.26
33/812/159/26

Єдиний унікальний номер судової справи 474/34/26 
Номер провадження 33/812/159/26 Головуючий у місцевому суді: Сокол Ф.Г.
Категорія: ч.4 ст.121, ч.1 ст.130 КУпАП Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2026 року місто Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді – Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Коростієнко Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Врадіївського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ч.4 ст.121 КУпАП, ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік
ВСТАНОВИВ:
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №555098, який надійшов на розгляд до Врадіївського районного суду Миколаївської області і був складений 30 грудня 2025 року зазначено, що 30 грудня 2025 року близько 16 год. 44 хв. в селищі Врадіївка по вулиці Миколаївська біля будинку №57, ОСОБА_1 керував транспортним засобом – автомобілем марки і моделі ВАЗ 217030, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме поведінка, що не відповідала обстановці, розширені зіниці, які не реагують на світло, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, в установленому законом порядку у медичному закладі, водій відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Також, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №555116, який надійшов на розгляд до Врадіївського районного суду Миколаївської області і був складений 30 грудня 2025 року встановлено, що 30 грудня 2025 року, близько 16 год. 44 хв. ОСОБА_1 , який раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП, в селищі Врадіївка по вулиці Миколаївська біля будинку №57, керував автомобілем марки і моделі ВАЗ 217030, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в якому в темну пору доби не працювали задні габаритні вогні. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.«а» п.31.4.3 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.121 КУпАП..
Постановою судді Врадіївського районного суду Миколаївської області від 29 січня 2026 року справи про адміністративне правопорушення щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.4  ст.121 КУпАП, ч.1 ст.130 КУпАП об`єднані в одне провадження.
Постановою судді Врадіївського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ч.4 ст.121 КУпАП та ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн. 60 коп.
Приймаючи постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом, мав ознаки наркотичного сп`яніння та відмовився від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку. Також суддя районного суду дійшов висновку, про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП, оскільки він повторне протягом року керував транспортним засобом, який мав технічно несправні зовнішні світлові прилади.
 
Не погодившись із судовим рішенням, 09 березня 2026 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Врадіївського районного суду Миколаївської області від 26 лютого 2026 року та прийняти у справі нову постанову, якою закрити провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.4 ст.121 КУпАП та ч.1 ст.130 КУпАП.
 
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова судді є необґрунтованою та не відповідає вимогам закону. 
В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 зазначає, що суд, визначаючи його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП не навів мотивів не врахування його пояснень, не виконав вимоги ст.280 КУпАП щодо встановлення під час розгляду справи всіх необхідних обставин, зокрема тих, що пом`якшують або обтяжують відповідальність та відповідність встановленого судом скоєння адміністративного правопорушення вимогам ч.1 ст.9 КУпАП.
Несправність габаритного ліхтаря виникла в дорозі, про це ОСОБА_1 не було відомо і він фізично не міг контролювати роботу задніх габаритів під час руху.
Особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказував, що у нього не було як умислу керувати несправним транспортним засобом, так і розрахунку на відвернення настання шкідливих наслідків, оскільки не передбачав можливості настання таких наслідків і не міг їх передбачити, так як технічний стан автомобіля та причепа був справний і перед початком руху він перевірив та переконався в справному режимі роботи ламп фар, габаритних ліхтарів, сигналів повороту, гальмування та аварійної зупинки, а виявлений недолік в роботі заднього габаритного ліхтаря був усунений заявником на місці зупинки поліцейськими.
Щодо протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, то ОСОБА_1 звертав увагу на те, що наявне в матеріалах адміністративної справи направлення до закладу охорони здоров`я з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, йому не вручалось і, що факт вручення вказаного направлення відсутній у матеріалах відеофіксації.
Також, з відеоматеріалів видно, що у ОСОБА_1 при спілкуванні з поліцейськими не спостерігалися будь-які ознаки наркотичного сп`яніння. Він вів себе об`єктивно, його мова була зв`язна, а поведінка відповідала обстановці.
Звернуто увагу на те, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння мала формальний характер і ОСОБА_1 не усвідомлював, що вона була юридично значущою подією, яка може мати наслідком притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки працівники поліції не роз`яснили йому наслідки такої відмови та не видали направлення для самостійного проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі. 
Зазначено, що поліцейський, який безпосередньо спілкувався з ним, мав упереджене ставлення, вигадав ознаки наркотичного сп`яніння та навмисно ввів ОСОБА_1 в оману. 
В судове засідання, призначене на 16 квітня 2026 року, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся апеляційним судом шляхом направлення судових повісток-повідомлень засобами поштового зв`язку, через систему «Електронний Суд», що підтверджується реєстром про отримання документів з «Електронного суду» учасником справи та додатково на електронну адресу, яка зазначена в апеляційній скарзі, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, тобто належним чином, відповідно до вимог ч.5 ст.294 КУпАП.
У відповідності до ч.6 ст.294 КУпАП неявка особи, яка подала апеляційну скаргу та інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за їх відсутністю в судовому засіданні.
Отже, з урахуванням диспозиції вищевказаної норми та відсутності у законі застережень щодо обов`язків заслуховування думки учасників справи за цими обставинами, апеляційний суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі учасника справи, який не з`явився в судове засідання.
Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.
Згідно зі ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Згідно зі ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
За змістом ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого дотримання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Згідно з положеннями ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до положень ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.
Відповідно до положень п.1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пункт 1.3 ПДР передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
За п.1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Стосовно складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №555098 від 30 грудня 2025 року, та постанови судді в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, то апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч.ч.2,4,5 ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду визначає Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року за №1103 (далі – Порядок).
Відповідно до п.п.2,3,6,7,8 вказаного Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність); лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за №1395 також передбачає, що огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
При цьому, ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота), якими є порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці; звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість (п.4 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року за №1452/735).
За такого наявність у водія хоча б однієї вищевказаної ознаки сп`яніння є підставою для проведення огляду водія на стан наркотичного сп`яніння.
Як ст.266 КУпАП, так і Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду та Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції передбачають проведення огляду на стан сп`яніння як поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, так і лікарем у визначеному закладі охорони здоров`я.
Проте Інструкція, яка визначає саму процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду, деталізує процедуру такого огляду у залежності від виду сп`яніння.
Так, згідно з пунктом 12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року за №1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 Розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Пункт 4 Розділу І Інструкції визначає ознаки саме наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, на відміну від п.3 Розділу І Інструкції, який визначає ознаки алкогольного сп`яніння.
Відповідно до положень п.6 Розділу ІІІ Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини є обов`язковим.
Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що у разі наявності у поліцейського підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння, огляд такого водія поліцейським на стан сп`яніння на місці із використанням спеціальних технічних засобів не проводиться, а водій в обов`язковому порядку направляється до найближчого закладу охорони здоров`я для встановлення того, чи перебуває він в стані наркотичного сп`яніння та проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини.
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, з об`єктивної сторони адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, може проявлятись у відмові особи, яка керує транспортним засобом, на вимогу працівника поліції від проходження в установленому порядку огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціальних технічних засобів та/або в закладі охорони здоров`я для визначення стану сп`яніння, а суб`єктивна сторона передбачає умисну форму вини.
При цьому, при вирішенні справи апеляційний суд звертає увагу на те, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, за порушення вимог п.2.5 ПДР, матеріали справи мають містити належні та допустимі докази сукупності наступних обставин: 
- керування особою транспортним засобом у конкретний час і місці, який зазначається в протоколі про адміністративне правопорушення;
- вимоги поліцейського до такої особи (водія) пройти відповідно до встановленого порядку медичний огляд на стан наявності чи відсутності стану сп`яніння;
- наявність категоричної відмови особи, як водія транспортного засобу, пройти відповідно до встановленого порядку медичного огляду на стан сп`яніння.
Обґрунтовуючи висновки щодо доведеності вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, районний суд послався на фактичні дані, що містяться в матеріалах адміністративного провадження, зокрема в протоколі про адміністративне правопорушення.
Так, як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, серії ЕПР1 №555098 та був складений 30 грудня 2025 року, встановлено, що 30 грудня 2025 року близько 16 год. 44 хв., в селищі Врадіївка по вулиці Миколаївська, біля будинку №57, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки і моделі ВАЗ 217030, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознака ми наркотичного сп`яніння, а саме поведінка, що не відповідала обстановці, розширені зіниці, які не реагують на світло, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, в установленому законом порядку у медичному закладі, водій відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху. 
Дії водія ОСОБА_1 кваліфіковані працівниками поліції за ч.1 ст.130 КУпАП.
У вищевказаному протоколі зазначені посада, найменування підрозділу поліції, та прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка його складала, та його підпис. Також, зі змісту протоколу встановлено, що в ньому зазначено місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Також, в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.
Правом на подачу пояснень ОСОБА_1 не скористався, відмовившись підписати протокол про адміністративне правопорушення.
Виправлень протокол про адміністративне правопорушення не містить.
Отже, вказаний протокол складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст.256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року за №1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853.
До того ж, апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт вчинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП.
Матеріали даного провадження містять відеозапис події, який є доказом у справі, та який підтверджує обставини справи, які зафіксовані в протоколі про адміністративні правопорушення.
Дослідивши зазначений відеозапис встановлено, що поліцейськими був зупинений транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_1 . Під час спілкування із водієм працівником поліції, у зв`язку з виявленими у ОСОБА_1 ознаками наркотичного сп`яніння, було запропоновано водію проїхати до медичного закладу для огляду на стан наркотичного сп`яніння, на що водій відмовився. 
При цьому, волевиявлення водія ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу, на відмову від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у передбаченому законом порядку було добровільним та усвідомленим, а мотиви відмови водія від виконання вимоги поліцейських у відповідності до вимог п.2.5 ПДР правового значення не мають, оскільки наслідком такої відмови є складення відносно водія протоколу про адміністративну відповідальність, передбачену ст.130 КУпАП. 
До того ж, з відеозапису не вбачається будь-яких дій працівників поліції щодо примушення водія ОСОБА_1 до відмови від проходження медичного огляду на стан сп`яніння. 
Також слід зауважити, що фіксація правопорушення була здійснена працівниками поліції технічними засобами відеофіксації відповідно до вимог ч.2 ст.266 КУпАП, а сам відеозапис, який приєднаний до протоколу про адміністративне правопорушення у справі, сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації, тому відеозапис є належним та допустимим доказом у справі.
За такого, аналізуючи вищевикладене та на переконання апеляційного суду, у справі є достатнім: розуміння водія ОСОБА_1 вимог п.2.5 ПДР; роз`яснення останньому підозр щодо його можливого стану сп`яніння (зазначення поліцейським ознак такого стану); вимога поліцейського про проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку, як такого; визначення водієм, для себе самого та за своїм розумінням, відповідної поведінки у відповідь на вимогу поліцейського про проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, та яка поза розумним сумнівом надає розуміння того, що це остаточне рішення прийнято ОСОБА_1 особисто за виниклих обставин, і під цим рішенням не має місце бажання водія пройти огляд.
Отже, оскільки сам факт відмови від проходження огляду в установленому порядку утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, то апеляційний суд вважає, що водій ОСОБА_1  порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
За такого, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що районний суд правильно оцінив наявні в даній справі докази, відповідно до вимог ст.251 КУпАП та дійшов до правильних висновків про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, а також, що його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.130 КУпАП, як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння. 
Щодо посилання в апеляційній скарзі на відсутність у даній справі доказів ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 та не проведення поліцейськими дій щодо належного виявлення у нього таких ознак, то апеляційний суд їх не приймає. 
Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (п.2) та Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року за №1452/735 (п.п.2-4 розділу І) покладає саме на працівників поліції обов`язок виявлення та встановлення ознак сп`яніння, зокрема наркотичного, та не передбачає для цього спеціальної процедури або застосування будь-яких спеціальних досліджень, тобто виявлення ознак сп`яніння поліцейським відбувається за зовнішнім виглядом і поведінкою водія. Тому зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення ознак наркотичного сп`яніння, виявлених поліцейським у ОСОБА_1 – розширені зіниці, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук відповідає наведеним положенням нормативних актів, а також п.6 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395 (далі Інструкція 1395). 
Щодо відсутності відеофіксації оголошення ознак наркотичного сп`яніння особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, то апеляційний суд виходить з того, що проведення відеофіксації такого повідомлення водієві нормами КУпАП та підзаконних актів не передбачена. 
Щодо не роз`яснення водієві поліцейським наслідків відмови від медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, то слід констатувати наступне.
ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу, відповідно до положень ч.1 ст.14 Закону України «По дорожній рух» є учасником дорожнього руху, а тому зобов`язаний знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам та згідно із положеннями статті 16 цього ж закону водій зобов`язаний виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, що даються в межах його компетенції, передбаченої чинним законодавством, ПДР, та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Дії водія ОСОБА_1 щодо відмови пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння суперечать закону, оскільки на вимогу працівників поліції він мав беззастережно виконати їх законну вимогу і проїхати з ними до медичного закладу для огляду на стан сп`яніння, що прямо передбачено п.2.5 ПДР та ч. 2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», які покладають на водія безумовний обов`язок виконати передбачені законом вимоги поліції, в тому числі про проведення огляду на стан сп`яніння.
При цьому, роз`яснення водію на місці зупинки наслідків відмови від огляду на стан сп`яніння не є обов`язковим відповідно до положень ст.266 КУпАП, Порядку, Інструкції №1452/735, Інструкції 1395, а не роз`яснення таких наслідків до складання протоколу про адміністративне правопорушення не може бути підставою для звільнення водія від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Посилання особи, яка подала апеляційну скаргу, на невручення йому направлення на проходження медичного огляду на стан сп`яніння не може бути підставою для закриття провадження у справі. 
Так, направлення для проходження огляду на стан сп`яніння, працівник поліції може виписати в разі виявлення бажання особи пройти медичний огляд в закладі охорони здоров`я. За інших обставин, таке направлення не видається. Як вбачається з матеріалів справи водій ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду у медичному закладі, тому направлення працівниками поліції не видавалось.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.
Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Докази, наявні в матеріалах адміністративного провадження, в повній мірі дозволяють встановити обставини, які мають значення для розгляду даної справи щодо ОСОБА_1 , а переконливих підстав для сумнівів з приводу обставин, які наведено у письмових доказах, не встановлено.
Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції про встановлення вини водія ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ґрунтуються на підставі повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова районного суду в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.
Щодо протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №555116 від 30 грудня 2025 року, та постанови судді в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.121 КУпАП, то апеляційний суд виходить з наступного.
Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №555116 який був складений 30 грудня 2025 року встановлено, що 30 грудня 2025 року, близько 16 год. 44 хв., ОСОБА_1 , який раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП, в селищі Врадіївка по вулиці Миколаївська, біля будинку №57, керував автомобілем марки і моделі ВАЗ 217030, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в якому в темну пору доби не працювали задні габаритні вогні. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.«а» п.31.4.3 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.121 КУпАП.
Відповідно до Закону України «Про дорожній рух», п.п.1.1,1.10. Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють названими Правилами, а встановлені ними норми та приписи розповсюджуються на усіх водіїв транспортним засобів, що здійснюють керування ними.
Відповідно до п.31.4 Правил забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності технічних несправностей і невідповідності вимогам, зокрема, згідно з п.п.«а» п.31.4.3 ПДР, якщо кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу. 
Відповідальність за ч.4 ст.121 КУпАП настає у разі повторного протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частинами першою - третьою цієї статті.
Частинами 1-3 ст.121 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушення є керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів; керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації; керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов - тягне за собою накладення штрафу в розмірі, визначеному КУпАП.
Об`єктом правопорушень, передбачених ст.121 КУпАП, є безпечність руху транспортних засобів.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП полягає у порушені водієм правил експлуатації транспортних засобів, які не відповідають вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації транспортних засобів.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП, підтверджується змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №555116 від 30 грудня 2025 року, змістом постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА №6163853 від 16 листопада 2025 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП, оскільки він 16 листопада 2025 року керував транспортним засобом, в якому не працювали задні габаритні вогні; довідкою Первомайського районного відділу поліції Головного управління патрульної поліції в Миколаївській області від 31 грудня 2025 року, відповідно до якої громадянин ОСОБА_1 , згідно постанови ЕНА №6163853 від 16 листопада 2025 року притягувався до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КУпАП; відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції та відеозаписом з відеореєстратора службового автомобіля, на яких 30 грудня 2025 року зафіксовано керування ОСОБА_1 транспортним засобом, в якому не працювали задні габаритні вогні.
За такого, районний суд, проаналізувавши докази у справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП, є доведеною.
При цьому, доказів на спростування викладених у протоколі про адміністративне правопорушення матеріали справи не містять.
Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації чи їх неналежності, апелянтом не надано та не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду. 
Невизнання ОСОБА_1 своєї провини в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП, ч.1 ст.130 КУпАП, є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності та спростовується матеріалами справи.
Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що усі процесуальні права ОСОБА_1 під час складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення представниками поліції дотримано. Водієві роз`яснені, як права, передбачені ст. 268 КУпАП, так і ст.63 Конституції України.
У рішенні ЄСПЛ від 25 березня 2021 року у справі «Сміляніч проти Хорватії», Суд наголошує, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху (п.76).
Щодо доводів апеляційної скарги про необґрунтованість призначеного адміністративного стягнення, то такі доводи не заслуговують на увагу.
Так, відповідно до ст.24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи користується автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізує своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, водій ОСОБА_1 , реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм законів держави Україна.
Судом першої інстанції ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.4 ст.121 КУпАП, ч.1 ст.130 КУпАП та остаточно призначено ОСОБА_1 адміністративне стягнення у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Обраний судом першої інстанції вид стягнення відповідає характеру вчиненого правопорушення та поведінці правопорушника. 
Апеляційний суд не вбачає підстав для зміни обраного судом виду адміністративного стягнення і вважає, що саме таке стягнення буде відповідати меті адміністративного стягнення: виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Більш того Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено, як не встановлено істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції не встановлено, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову судді Врадіївського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ч.4 ст.121 КУпАП, ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду Т.В. Серебрякова