н\п 2/490/1502/2026 Справа № 490/10664/25

Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2026 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого - судді Гуденко О.А., при секретарі - Могила Д.І., без участі сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
ВСТАНОВИВ:
В грудні 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що поступово відносини сторін почались погіршуватись. Фактично з моменту реєстрації шлюбу сторони не проживали разом, через проходження обома сторонами військової служби. Час, проведений разом сторонами закінчувався непорозуміннями щодо поглядів на сімейне життя. Відповідач почав чинити моральні знущання, приниження, що набрало масштабу регулярного домашнього насильства, що підтверджується наданими копіями документів. Між сторонами втрачено почуття взаємоповаги та любові, склався стійкий розлад подружніх стосунків. Такі відносини негативно відобразилися на взаємних почуттях та шлюбних відносинах. Шлюбні відносини відсутні та остаточно припинились, спільного господарства сторони не ведуть, мають різні бюджети, не мають взаємних шлюбних обов`язків, не проживають однією сім`єю, проживають за різними адресами. Спроби налагодження сімейного життя та збереження шлюбу виявилися марними. На сьогоднішній день шлюб є формальним, відносини що притаманні подружжю відсутні. Наразі спору щодо поділу майна немає. Сторони не мають спільних дітей. 

Ухвалою від 23.12.2025 року відкрито провадження по справі та ухвалено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
09.02.2026 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Гавловської Ю.В. в обгрунтування позовних вимог зазначає, щотвердження позивачки про те, що спільне життя з відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між ними, втрати почуттів - є неправдивим. Наразі сторони проживають разом у м. Одеса. Відповідач працює сапером в Українському сервісі розмінування вахтовим режимом праці (20 днів роботи, 10 днів вихідні дні). Після роботи завжди повертається додому, у спільне житло подружжя. Сторони спілкуються між собою, вирішують спільні потреби. ОСОБА_1 спілкується з донькою відповідача від першого шлюбу. ОСОБА_2 завжди піклується про свою дружину, приділяє їй належну увагу та робить все можливе для збереження сімейних стосунків, щоб була повноцінна сім`я та не бажає розлучення так як не втрачені почуття любові та поваги. Просить суд надати сторонам час для примирення.
13.02.2026 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_3 надійшли заперечення на заяву про примирення, в яких зазначає, що позивач категорично заперечує проти такого примирення, оскільки примирення між сторонами неможливо. Відповідач з червня 2025 року взагалі не спілкується із Позивачем, не вживав заходів щодо примирення.
Також підставою для розірвання шлюбу стало жорстоке поводження Відповідача із Позивачем. Відповідач чинив домашнє насилля над Позивачем, що підтверджується наданими матеріалами до позову. Окрім фізичного насилля, ним регулярно вчинялось і моральне. 
У позивача пропало відчуття любові до Відповідача, вона не бажає проживати з ним, бути його дружиною та ділити спільний побут. Просить відмовити відповідачу в наданні строку на примирення сторін.
З урахїуванням клопотання відповдчаа судом відкладено розгляд справи на строк два місяці - до 20.04.2026 року.
18.04.2026 року представник позивача надав заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що сторони не примирились. Відповідач не припинив чинити протиправні дії відносно Позивача. Позивач не бажає перебувати із ним в офіційно зареєстрованому шлюбі. Фактичні сімейні відносини припинились ще з червня 2025 р. Згідно Позиції ВС, викладеній в постанові від 25 березня 2026 року у справі №444/4951/24, провадження № 61-15767св25, суд не може примушувати особу до збереження шлюбу проти її волі, а надання оцінки почуттям та емоційному стану одного з подружжя при розгляді справи про розірвання шлюбу не належить до повноважень суд.
Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомленний.
Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», передбачене ч. 1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. У випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті.
Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. При цьому, суд звертає увагу, що поняття «моральні засади суспільства» діючим законодавством не визначено, а тому при вирішення питання чи не буде надання часу на примирення суперечити моральним засадам суспільства суд застосовує положення ст.24 Сімейного кодексу України, яке закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу.
Здійснення судом заходів до примирення подружжя, у тому числі надання сторонам строку на примирення, є правом суду, а не обов`язком.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 30.05.2019 у справі № 442/6319/16-ц та від 11.06.2019 у справі № 605/434/18.
Судом врахована позиція позивача, висловлена його представником, відповідно до якої позивач наполягає на розірванні шлюбу та категорично заперечує проти надання строку для примирення.
Суд також враховує положення ст. 56 СК України, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Крім того, до матеріалів справи долучено обмежувальний припис, виданий стосовно ОСОБА_2 у зв`язку зі вчиненням домашнього насильства щодо постраждалої особи ОСОБА_1 .
До матеріалів справи долучено довідку з Міської лікарні швидкої допомоги від 11.06.2024 року, з якої вбачається, що у ОСОБА_1 встановлено діагноз - струс головного мозку.
Відповідно до ч.2 ст. 111 СК України якщо один із подружжя вчинив домашнє насильство, незалежно від стану розгляду порушеного кримінального провадження, цивільної справи або справи про адміністративне правопорушення щодо домашнього насильства, заходи щодо примирення подружжя не вживаються.
Сторони знаходяться у шлюбі з 06.12.2024 року , від шлюбу сторони не мають спільних дітей.
На час звернення до суду сторони подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, інтереси, утрачені первісні почуття.
Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.
Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Таке положення національного законодавства України відповідає статі 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Установлено, що позивач категорично не бажає зберігати шлюб з відповідачем, про що неодноразово зазначає в усіх заявах з процесуальних питань та по стуті справи , а вжиті судом першої інстанції заходи щодо примирення подружжя не призвели до збереження сім`ї.
При цьому позивач категорично не бажає зберігати шлюб з відповідачем, про що зазначає і в касаційній скарзі.
На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї сталі неможливі і суперечать інтересам позивача, що має істотне значення, у зв`язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню.
Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки сплачений судовий збір в сумі 1211,20 грн.
Керуючись ст. ст.12, 18, 79-81, 141, 259, 263-265, 274 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Розірвати шлюб, зареєстрований 06 грудня 2024 року Миколаївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 626.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) з ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ О.А. ГУДЕНКО