Номер провадження: 33/813/621/26
Номер справи місцевого суду: 504/5371/25 
Головуючий у першій інстанції Якимів А. В. 
Доповідач Котелевський Р. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Доброславського районного суду Одеської області від 28.01.2026 року, якою: 
ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,
встановив:

Оскарженою постановою місцевого суду ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї) тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, та стягнуто судовий збір 665,60 грн. 
Згідно з оскарженою постановою, 30.11.2025 року, о 14 год. 15 хв., за адресою: дорога Новомиколаївська (Старокиївське шосе) 21 км. 500 м., водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «DAEWOO LANOS» д.н.з НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погоджуючись із постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість постанови, просить її скасувати та прийняти нову, якою повернути справу на новий судовий розгляд до місцевого суду, або провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Мотивуючи вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що місцевий суд безпідставно притягнув його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, не врахував відсутність доказів наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки він був готовий пройти медичний огляд на вимогу працівників поліції, але після прибуття групи СОГ. Апелянт вважає, що місцевим судом не враховано його письмові пояснення щодо незгоди з діями працівників поліції. 
Також ОСОБА_1 стверджує про неврахування місцевим судом суттєвих порушень положень КУпАП, допущених працівниками поліції під час зупинки транспортного засобу та складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення. Також зазначає, що акт відмови від медичного огляду не був складений працівниками поліції, та він не був відсторонений від подальшого керування транспортним засобом, що на його думку свідчить про відсутність законних вимог та обмежень з боку працівників поліції. Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить витребувати з органу поліції журнал ЄО щодо подій 30.11.2025 року, відеозаписи з ПВР, що фіксують взаємодію з поліцією, рапорт СОГ, у разі його складення.
Судовий розгляд в апеляційному суді проведено за відсутністю ОСОБА_1 , який будучи повідомленим на засоби зв`язку, зазначені в його апеляційній скарзі, про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явивсь, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав. 
Суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду судом були створені всі можливі та необхідні умови для реалізації права учасників на доступ до правосуддя.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. 
У своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Дослідивши матеріали справи та долучені докази; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; суд дійшов висновку про таке.
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. 
Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. 
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова місцевого суду є обґрунтованою та такою, що ухвалена з дотриманням вимог КУпАП, за результатами повного та всебічного дослідження доказів.
Доводи ОСОБА_1 щодо відсутності в матеріалах справи доказів, які підтверджують його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд визнає безпідставними, з огляду на таке. 
Протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 складено на місці події, що підтверджується відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, які долучені до протоколу.
З відеозаписів чітко вбачається послідовність подій, які відбувались 30.11.2025 року, а саме:
-Зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та його спілкування з працівниками поліції щодо наявності у нього ознак наркотичного сп`яніння та рішення суду про позбавлення його права керування транспортними засобами, заперечень останнього щодо факту позбавлення його права керування транспортним засобом та незгоди з діями працівників поліції;
- з урахуванням наявності у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, поліцейські запропонували йому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, на що останній не надав згоди, посилаючись на очікування слідчо-оперативної групи; 
-враховуючи висловлювання ОСОБА_1 про незгоду з діями працівників поліції та фактичну відмову від проходження відповідного медичного огляду, працівники поліції попередили останнього про складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, з чим ОСОБА_1 погодився.
За наведених обставин, дослідженні судом докази спростовують доводи ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за кваліфікуючими ознаками: відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Апеляційний суд вважає, що об`єктивних даних зафіксованих на відео достатньо для підтвердження факту вказаних в протоколах обставин, та не вбачає підстав для визнання відеозапису неналежним та недопустимим доказом. За наведених обставин, даний доказ, з огляду на приписи ст.251 КУпАП, є належним та допустимим. 
Будь-яких інших фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність відеозапису апелянтом не надано. Не встановлено таких даних і під час апеляційного розгляду справи. 
Апеляційний суд звертає увагу, що відмова особи від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння сама по собі містить склад адміністративного правопорушення, за яке передбачена адміністративна відповідальність. При цьому, незгода водія з діями працівників поліції щодо вказаних обставин не має жодного значення, оскільки такі дії є особистим волевиявленням особи, що не бажає пройти медичний огляд.
Враховуючи те, що працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, на який він не погодився, посилаючись, як на підставу, лише на його бажання дочекатися очікування СОГ, яку він викликав на місце зупинки, тобто фактично відмовився, слід констатувати, що в діях останнього наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Стосовно доводів ОСОБА_1 про те, що незважаючи на складання відносно нього протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП, його не було відсторонено працівниками поліції від керування автомобілем, що на думку апелянта, свідчить про відсутність законних вимог та обмежень з боку працівників поліції, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
На відеозаписах, долучених до протоколу про адміністративне правопорушення дійсно не зафіксована вимога поліцейських про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом після складання протоколу про адміністративне правопорушення. Однак вказані обставини можуть бути предметом перевірки на предмет дотримання поліцейськими вимог діючого законодавства за заявою ОСОБА_1 у передбаченому законом порядку.
Апеляційний суд звертає увагу, що надання правової оцінки можливим зазначеним вище діям працівника поліції, не входить до компетенції апеляційного суду під час розгляду даної справи, оскільки в даному випадку судом досліджуються не обставини можливого керування ОСОБА_1 транспортним засобом після встановлення ознак наркотичного сп`яніння та складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а лише достатність у працівників поліції законних та достатніх правових підстав для складання протоколу за відмову водія від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі.
За наведених обставин, зазначені апелянтом обставини не є підставою для скасування постанови місцевого суду та закриття провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, оскільки не є такими, що спростовують факт порушення ОСОБА_1 вимог п.2.5 ПДП України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП. 
Вимоги скарги апелянта про витребування із органів поліції журналу ЄО щодо подій 30.11.2025 року, відеозаписів з ПВР, що фіксують взаємодію з поліцією, рапорту СОГ (у разі його складення), апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки відомості щодо звернення ОСОБА_1 на лінію «102» із метою виклику слідчої оперативної групи після зупинки працівниками поліції автомобіля під його керуванням, не впливають на кваліфікацію дій останнього щодо відмови від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Апеляційний суд звертає увагу, що у разі незгоди ОСОБА_1 із діями працівників патрульної поліції, останній не був позбавлений можливості оскаржити такі дії у передбаченому законом порядку, однак станом на день апеляційного розгляду, відомості про вжиття таких дій апелянтом суду не надано.
При цьому, доводи апелянта щодо незаконності дії працівників поліції щодо його зупинки та з`ясування питання щодо законності керування ним транспортним засобом, суд також визнає безпідставними, оскільки на місці зупинки працівники поліції встановили, що ОСОБА_1 керував автомобілем будучи раніше позбавленим права керування транспортним засобом за рішенням суду. 
Вказані обставини підтверджуються відеозаписом з нагрудних камер поліцейських та відомостями з Єдиного реєстру судових рішень, відповідно до яких ОСОБА_1 , 20.12.2023 року постановою Суворовського районного суду м. Одеси був притягнутий до адміністративної відповідності за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у сумі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік (справа №523/18779/23), а також постановою Київського районного суду м. Одеси від 10.04.2024 року притягнутий до адміністративної відповідності за ч.2 ст.130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у сумі 34000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки (справа №947/8247/24).
Окрім цього, як вбачається з відеозапису, встановивши вказані обставини, на місці зупинки, окрім складання протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП, працівниками поліції відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.4 ст.126 КУпАП за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, а також винесено постанову та накладено стягнення – штраф у розмірі 1200 (однієї тисячі двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 20400 (двадцять тисяч чотириста) грн. Вказану постанову ОСОБА_1 отримав на місці події без будь-яких застережень та зауважень. 
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що долучені до матеріалів справи докази, беззаперечно та поза розумним сумнівом підтверджують викладені в протоколі обставини та доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Таким чином, доводи ОСОБА_1 про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки вони спростовуються сукупністю доказів, які відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Накладаючи адміністративне стягнення, суд першої інстанції дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, врахувавши характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника та обставини справи.
Слід зазначити, що в рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.
Інших істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в оскарженій постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни постанови суду, апелянтом не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.
За таких обставин, суд визнає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, що свідчить про відсутність підстав для її задоволення та скасування оскарженої постанови.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Постанову судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 28.01.2026 року, якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винуватим за ч.1 ст.130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення й оскарженню не підлягає.

Суддя
Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський