Справа № 361/6537/25 
Провадження № 2/361/2305/25 
26.03.2026 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ) 
26 березня 2026 року м. Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Гізатуліної Н.М., за участю секретаря судових засідань Охріменко Є.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,
УСТАНОВИВ:
Адвокат Коваленко М.В. від імені та в інтересах ОСОБА_1 подала до суду зазначений позов.
Позов мотивувала тим, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька – ОСОБА_3 . 
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2013 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірваний.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2014 року у справі № 361/9162/14-ц з ОСОБА_2 на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 750 грн, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на місяць, до досягнення дитиною повноліття.
Зазначене рішення суду перебуває на примусовому виконанні у Броварському відділі державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області (далі – Броварський ВДВС). 
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у 2025 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2025 року складає 3 196 грн.
Тобто, на даний час розмір аліментів, який був визначений вищевказаним рішенням суду значно менший ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік».
Визначений судом розмір аліментів 750 грн є недостатнім для утримання доньки, яка дорослішає та потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток та освіту.
Крім того, дитина має затримку в мовленнєвому розвитку, навчається за інклюзивною формою, потребує додаткових зайнять із психологом та логопедом.
Враховуючи зміст ст. 181, ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається не змінним, а враховуючи відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. 
На підставі викладено просила суд змінити спосіб стягнення аліментів визначений рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2014 року у справі № 361/9162/14-ц, визначивши їх в частці від заробітку (доходу) платника аліментів, та стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
У порядку автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд судді Гізатуліній Н.М.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Копія зазначеної ухвали суду направлена на адресу позивачки, яка зазначена у позовній заяві засобами поштового зв`язку Акціонерного товариства «Укрпошта» та доставлена до електронного кабінету представника позивачки – 31 липня 2025 року. 
Відповідачу за останнім відомим місцем проживання направлялась копія ухвали про відкриття провадження та копія позовної заяви, проте судова кореспонденція ним не отримана та повернута з відміткою «За закінченням терміну зберігання».
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 дійшов висновку про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.
Позивачка до суду додаткових заяв, пояснень не подавала. Відповідач не використав право подання відзиву на позовну заяву.
З огляду на ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Враховуючи положення ст. ст. 223, 280 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Суд встановив, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 .
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2013 року у справі № 361/9387/13-ц шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 21 січня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 23 – розірваний. 
15 липня 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 472, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини – « ОСОБА_6 ».
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2014 року у справі № 361/9162/14-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі 750 грн на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 щомісячно, починаючи з дня подання позову 12 листопада 2014 року та до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
23 грудня 2014 року Броварським міськрайонним судом Київської області на виконання рішення суду від 12 грудня 2014 року у справі № 361/9162/14-ц видано виконавчий лист.
Постановою державного виконавця Броварського ВДВС від 01 квітня 2015 року відкрито виконавче провадження № 47056297 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів в твердій грошовій сумі 750 грн на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 щомісячно, починаючи з дня подання позову 12 листопада 2014 року та до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Як вбачається із довідки за підписом директора Броварського ліцею № 6 Л. Приделюк, від 25 квітня 2025 року № 135, здобуття освіти ОСОБА_3 , ученицею 6-Б класу, відбувається з інклюзивною формою навчання. 
З огляду на направлення на консультацію в Український діагностичний центр матері та дитини «ОХМАДИТ» до лікаря консультанта-психіатра, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлений діагноз: порушення психологічного розвитку. 
Відповідно до характеристики ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , учениці 6-Б класу Броварського ліцею № 6, вона навчається у ліцеї з 01 вересня 2019 року на інклюзивній формі навчання, проживає з мамою. Зарекомендувала себе, як дисциплінована та вихована учениця. Вихованням та розвитком дитини займається мама, батько жодного разу не був у закладі освіти. 
06 червня 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб у Броварському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 241, свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_3 . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини – « ОСОБА_8 ».
Між сторонами виникли спірні правовідносини пов`язані із зміною способу стягнення аліментів, зокрема з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно із ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
У статті 141 Сімейного кодексу України (далі – СК України) встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.
Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей державних чи приватних органів, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними і законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Аналіз норм права, що регулюють спірні правовідносини, свідчить, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом; кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Суд встановив, що розмір раніше стягнутих аліментів за рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2014 року у справі № 361/9162/14-ц є недостатнім для утримання неповнолітньої доньки на достатньому рівні, оскільки не відповідає законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів.
Крім цього, в обґрунтування поданого до суду позову позивачка зазначає про те, що дитина підросла та на її утримання на належному рівні та для забезпечення усіх її життєвих потреб необхідна більша сума грошей, пов`язана з витратами на розвиток дитини, освіту та інше.
Суд бере до уваги, що аліменти це платіж, спрямований на утримання дітей, і повинен бути достатнім для цього та співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дітей в коштах у розмірі, необхідному для їх життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, їх гармонійного розвитку, з врахуванням визначеного законом рекомендованого розміру прожиткового мінімуму для дитини.
Системний аналіз норм чинного законодавства України свідчить про те, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.
СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України).
Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182–184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Враховуючи те, що дитина проживає з матір`ю, перебуває на її утриманні, сімейним законодавством передбачені рівні обов`язки батьків щодо утримання дітей, керуючись принципом якнайкращого забезпечення інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, беручи до уваги передбачені ст. 182 СК України обставини, виходячи з принципу розумності та достатності забезпечення належного матеріального утримання дитини, враховуючи відсутність між сторонами домовленості щодо розміру участі обох батьків в утриманні дитини, суд вважає, що визначений позивачкою розмір аліментів є справедливим, забезпечить права дитини на належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку і на збереження достойного рівня життя до досягнення дитиною повноліття.
На підставі викладеного суд дійшов висновку про задоволення позову.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За звернення до суду з цим позовом позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Таким чином, із відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 280–283 ЦПК України, -
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_9 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів– задовольнити.
Змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2014 року у справі № 361/9162/14-ц.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 на утримання неповнолітньої доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
Позивачка: ОСОБА_9 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .
Відповідач: ОСОБА_2 , остання відома адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .
Повний текст рішення складений 26 березня 2026 року.
Суддя Н.М. Гізатуліна