ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

06 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/23787/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року (суддя Рябчук О.С.) у справі №160/23787/25 за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною та скасувати Постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті №007658 від 06 серпня 2025 року про застосування відносно ОСОБА_1 адміністративно - господарського штрафу у розмірі 17000 грн.
Позовні вимоги, зокрема, обґрунтовані тим, що у спірному випадку позивач не може бути суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт так як не є перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Судом першої інстанції зазначено, що межах спірної ситуації позивач не є автомобільним перевізником, а отже не може бути суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, тому відповідач не мав правових підстав для застосування до нього адміністративно-господарського штрафу згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державна служба України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що перевізником згідно Закону №2344-ІІІ є особа, яка здійснює перевезення на комерційній основі чи за власний кошт. Зазначає, що встановлення події порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт відбувається саме на момент проведення рейдової перевірки. До перевірки були надані документи, які свідчили про належність транспортного засобу, а тому позивача правильно визначено автомобільним перевізником. Оскільки під час рейдової перевірки не були надані документи, наявність яких є обов`язковою під час перевезень, то позивача обгрунтовано притягнуто до відповідальності на підставі ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що 16.06.2025 року на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 12 червня 2025 року № 000070 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області було проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільний транспортом, що належить автомобільному перевізнику ОСОБА_1 .
Під час перевірки виявлено порушення статті 34 Закону України “Про автомобільний транспорт” перевізник не забезпечив дотримання вимог цього Закону та інших законодавчих актів України у сфері вантажні перевезення, а саме: відсутні заповнені тахокартки водія ОСОБА_2 або бланк підтвердження діяльності за період з 18.05.2025 по 21.05.2025, з 23.05.2025 по 03.06.2025, з 05.06.2025 по 09.06.2025, з 11.06.2025 по 15.06.2025, чим порушено вимоги п. 3.3 Наказу МТЗУ № 385 від 24.06.2010, п. 6.4 Наказу МТЗУ № 340, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, чим порушено ст. 48 ЗУ “Про автомобільний транспорт”.
Про виявлені в ході перевірки порушення Відділом державного нагляду/контролю Державної служби України з безпеки на транспорті у Дніпропетровській області складено Акт №006544 від 16.06.2025р. “Проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом”. В акті перевірки зазначено, що водій від підпису та пояснень відмовився.
24.06.2025, 10.07.2025, 24.07.2025року, Відділом державного нагляду ( контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті надіслано Перепічаєнку Миколі Петровичу повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт №55555/25/24-25, № 61336/25/24-25, №65785/25/24-25, якими повідомлено про розгляд справи щодо виявлених порушень.
Внаслідок виявленого порушення в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 007638 від 06.08.2025 року, що передбачено абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України “Про автомобільний транспорт”, якими на позивача накладено штраф у розмірі 17 000,00грн.
Вважаючи постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправною, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку з винесенням Укртрансбезпекою постанови про накладення на позивача адміністративно-господарського штрафу за порушення вимог статті 48 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344).
Відповідно до ч.1 ст.34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.
Відповідно до абз.3 ч.1 ст.60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Колегія суддів враховує, що у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 240/22448/20 Верховний Суд зауважував на тому, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).
У постанові від 14 грудня 2023 року у справі № 140/6000/22 Верховний Суд з цього приводу зазначив, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу. У тій самій постанові зазначено також, що першочерговим є належне установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, та в кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять інформацію щодо предмета перевірки, зокрема про автомобільного перевізника.
Матеріалами справи підтверджено, що спірною постановою позивача притягнуто до відповідальності, що передбачена абз. 3 ч.1 ст.60 Закону № 2344-III.
Позивач наполягав, що в спірному випадку він не є автомобільним перевізником, а отже до нього не може бути застосовано відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт згідно ст.60 Закону № 2344-III.
З метою підтвердження правомірності спірної постанови відповідачем подано суду акт про проведення перевірки, в якому зазначено як про виявлені порушення так і про те, що перевізником є позивач. 
Враховуючи підстави позову та доводи учасників справи в цій справі слід з`ясувати, чи був позивач в момент перевірки дійсним автомобільним перевізником в розумінні Закону № 2344-III.
Так, у частині 1 статті 1 Закону №2344-III наведено наступні визначення: - автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;
- автомобільний самозайнятий перевізник це фізична особа - суб`єкт господарювання, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів на таксі без застосування праці найманих водіїв.
- власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.
Відповідно до частини 1 статті 29 Закону №2344-III, автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.
Статтею 33 Закону №2344-III визначено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Отже, поняття власник транспортного засобу та автомобільний перевізник не є тотожними, оскільки автомобільним перевізником є фактичний користувач транспортного засобу, натомість власник транспортного засобу не завжди виступає автомобільним перевізником.
У спірному випадку встановлено, що фактично висновок про автомобільного перевізника відповідачем зроблено виключно на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 .
Дійсно, власником транспортного засобу МАЗ вантажний, державний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 (позивач у справі).
В той же час, доказів того, що саме позивач здійснював перевезення вантажу у спірному випадку, суду надано не було. Не було надано договору на перевезення вантажу або інших документів, які б дозволяли ідентифікувати позивача як перевізника.
В той же час, під час проведення рейдової перевірки встановлено, що транспортним засобом керувала інша особа – ОСОБА_2 .
Відповідачем до відзиву на позов долучена видаткова накладна №УУ00001347 від 16.06.2025 року, згідно якої перевозився товар від постачальника “БТ” до отримувача ФОП ОСОБА_3 .
Тобто, надана видаткова накладна не підтверджувала участі саме позивача у перевезенні вантажу. Навпаки, свідчила про перевезення вантажу до ФОП ОСОБА_3 , який і керував транспортним засобом у спірному випадку.
Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки у спірних відносинах не доведено наявність у позивача статусу автомобільного перевізника, то притягнення останнього до відповідальності на підставі ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» є необгрунтованим.
З цих підстав суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року у справі № 160/23787/25 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 06.04.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров