Справа № 304/380/26 Провадження № 3/304/280/2026	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

  	10 березня 2026 року 	м. Перечин	

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Ганько І.І., розглянувши матеріали, які надійшли з відділення поліції № 1 (м. Перечин) Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, 

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

У С Т А Н О В И В:

двадцятого лютого 2026 року близько 23.20 год ОСОБА_1 , знаходячись за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство економічного характеру, обмеживши доступ до майна, на яке потерпіла має передбачене законом право, а саме будинку та транспортного засобу, не надаючи їй ключі від таких, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілої.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, однак попередньо направив суду клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. У клопотанні вказував, що 21.02.2026 його дружина попросила ключі від будинку та авто, яке перебуває у їх спільній власності, однак він їй відмовив, через що вона зателефонувала на лінію «102». Пізніше він їй пояснив, що ключі від будинку наявні в одному екземплярі, а тому не хотів їх віддавати, а місцезнаходження ключів від автомобіля йому не було відомо, після чого вони разом їх знайшли. За вказаних обставин дружина знову зателефонувала на «102» з проханням відмінити виклик, однак це вже неможливо було зробити, відтак наразі вважає відсутніми подію та склад адміністративного правопорушення, що ставиться йому у провину. Окрім цього подав заяву про розгляд справи у його відсутності.
Потерпіла ОСОБА_2 також направила на електронну адресу суду клопотання про розгляд справи без її участі, при цьому підтримує клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі. 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, а також подане клопотання, суддя прийшов до такого висновку. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Європейським Судом з прав людини неодноразово було наголошено, що суди при оцінці доказів мають керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Яременко проти України» від 12.06.2008, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Кобець проти України» від 14.02.2008).
Диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Згідно з п. 3 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Вивчивши матеріали справи, суддя прийшов до висновку, що у справі про адміністративне правопорушення є достатньо достовірних, належних та допустимих доказів, які вказують на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.
Так, вина ОСОБА_1 підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 767584 від 20 лютого 2026 року; рапортом помічника-чергового відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції ГУ НП в Закарпатській області Попки І.М. про прийняття повідомлення зі служби «102» від 20 лютого 2026 року № 695, згідно з яким 20 лютого 2026 року о 23.32 год надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що заявник ОСОБА_2 повідомила, що за адресою: АДРЕСА_1 , чоловік не віддає ключі від машини та будинку; письмовими пояснення потерпілої ОСОБА_2 від 20 лютого 2026 року, в яких остання зокрема вказує, що того ж дня її чоловік ОСОБА_1 близько 22.45 год відмовився віддавати їй ключі від її автомобіля, а також від їх будинку, через що вона викликала поліцію. 
Наведені та досліджені в судовому засіданні докази дають підстави визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Підстав, що виключають адміністративну відповідальність згідно із ст. 17 КУпАП, у справі не встановлено.
Враховуючи викладене, доводи клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є безпідставними, констатуються з формальних підстав, і такими, що спростовуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, яким судом надано належну та об`єктивну оцінку. 
Факт відмови потерпілої ОСОБА_2 від свого виклику, адресованого на лінію «102», а також підтримання наразі клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі, не спростовують наявності події адміністративного правопорушення у даній справі.
Відтак при призначенні виду адміністративного стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, дотримуючись принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, який є працездатного віку та, як встановлено при складанні протоколу, здійснює підприємницьку діяльність, ступінь його вини в скоєнні правопорушення, а також враховуючи те, що адміністративне стягнення є не тільки мірою відповідальності, але й служить вихованню особи, яка скоїла правопорушення, суддя вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу.
Крім цього ч. 6 ст. 283 КУпАП передбачає, що постанова суду про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 173-2 і 173-6 цього Кодексу, повинна містити обґрунтування необхідності або відсутності необхідності направлення порушника на проходження програми для особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, відповідно до статті 39-1 цього Кодексу. 
У свою чергу стаття 39-1 КУпАП визначає, що у разі вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі суд під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про направлення особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, на проходження програми для таких осіб, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» чи Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».
При цьому оскільки з наданих суду клопотань/заяв встановлено, що конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вичерпано, загроза її життю чи здоров`ю відсутня, відомості про те, що ОСОБА_1 раніше притягувався до адміністративної відповідальності у матеріалах справи відсутні, навпаки згідно з характеристикою начальника СП відділення поліції № 1 В.Левинця від 22 лютого 2026 року ОСОБА_1 характеризується позитивно так як раніше до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП не притягався, суддя прийшов до висновку, що у даному конкретному випадку відсутня необхідність направлення особи для проходження програми для кривдників.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01 січня 2026 року згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» складає 665,60 грн.
Керуючись статтями 39-1, 40-1, 283, 284 КУпАП, суддя 

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і накласти стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп. 
Роз`яснити, що відповідно до вимог ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови – не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. 
У порядку ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу у встановлений строк стягнути суму штрафу в порядку примусового виконання постанови у подвійному розмірі.
Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження. 
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Закарпатського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.
Строк звернення постанови для виконання – три місяці з наступного дня після набрання постановою законної сили.

  	Суддя:	Ганько І. І.