Справа № 569/866/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:
головуючого судді Кучиної Н.Г.,
секретар судового засідання Корпесьо В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що між сторонами припинені шлюбні стосунки, примирення є неможливим, шлюб існує формально. Крім того, просить залишити проживати їх спільних дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з нею. Зазначає, що після припинення фактичних шлюбних відносин з відповідачем, діти проживають з нею, про що відповідач не заперечує.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 січня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.
Позивач в судове засідання не з`явилася. 22.01.2026 у поданій заяві просить розгляд справи проводити без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явився. 09.02.2026 у поданій заяві просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, шлюб розірвати, залишити проживати малолітніх дітей з матір`ю.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 03 серпня 2007 року, актовий запис № 1218, сторони зареєстрували шлюб 03 серпня 2007 року.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 22 січня 2015 року, актовий запис № 205, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_3 . Батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 02 жовтня 2019 року, актовий запис № 283, ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_4 . Батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб, ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
За приписами частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з частиною 3 статті 105 СК України шлюб, припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.
Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно з ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Враховуючи те, що відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, а також те, що сторони подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами існує лише формально, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, після розірвання шлюбу не будуть порушені її особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, що не позбавляє сторін повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання.
Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Вказані обставини вказують на те, що сторонами досягнуто згоди щодо місця проживання їх малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У той же час процедури визначення місця проживання дитини, в разі відсутності спору між батьками в судовому порядку із залученням суду не існує. Будь-яких доказів про існування спору щодо визначення місця проживання малолітніх дітей суду не надано, коли в справі наявні лише копії документів, що посвідчують особи сторін та реєстрацію їх шлюбу.
Це узгоджується із завданням та основними засадами цивільного судочинства, відповідно до яких, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором і кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст.ст. 4, 5 ЦПК України).
Тобто в судовому порядку згідно ЦПК України розглядається лише справи про захист невизнаних, оспорених або порушених прав свобод та інтересів, коли між сторонами існує реальний спір щодо тих чи інших правовідносин.
Згідно роз`яснень даних у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.
Як вбачається з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18, нормами СК України, ЦПК України не передбачено вирішення питання про залишення проживання дитини, а передбачено лише вирішення спору про визначення місця проживання дитини. Сутність та правову природу поняття "залишення проживання дитини", правові наслідки, які воно створює для сторін, відмінність вищевказаних понять Верховний Суд не досліджував та відповідної правової оцінки цьому не надавав, коли чинним законодавством України залишення проживання дітей з одним з батьків судом не передбачено.
Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Отже, оскільки малолітні діти постійно проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 і це питання врегульовано самими сторонами, суд доходить до висновку про відсутність предмета спору, а, отже, вимога позивача про залишення проживання дітей разом з нею унеможливлює її вирішення по суті, оскільки цим неможливо досягти завдань цивільного судочинства, що на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав позивача не спрямовано.
Беручи до уваги викладене, провадження за позовом в частині вимог про залишення проживання малолітніх дітей разом з матір`ю, підглядає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Відповідно до частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 частини 3 статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 
Керуючись ст. 24, 105, 112, 113, 114, 115, 157 СК України, ст. 3, 4, 10, 12, 81, 89, 141, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволити частково.
Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований 03 серпня 2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 03 серпня 2007 року, актовий запис № 1218.
Провадження в частині залишення проживання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , з матір`ю ОСОБА_1 - закрити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 .
Відповідач - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя Н. Г. Кучина