КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 лютого 2026 року м. Київ № 320/35497/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенка О.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження) адміністративний позов Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна" до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулось Підприємство з іноземними інвестиціями "АМІК Україна" з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.04.2024 № 657/ж10/31-00-07-05-01-24, № 659/ж10/31-00-07-05-01-24.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки податковим органом в акті перевірки зазначено порушення, однак не було взято до уваги надані позивачем документи, при цьому, позивач стверджує, що підприємством було в повному обсязі виконано обов`язки по обліку нафтопродуктів, а саме, пальне на АЗС було отримано на підставі оформлених товарно-транспортних накладних; складені акти приймання нафтопродуктів на кожну партію пального із зазначенням фактичного обсягу прийнятих нафтопродуктів; відображено фактичний рух НП у змінних звітах АЗС за формою № 17-НП; об`єм прийнятого нафтопродукту занесено до РРО та відображено у регістрах бухгалтерського обліку; складені та зареєстровані акцизні накладні на весь обсяг пального, що надійшов до АЗС. При цьому, всі первинні документи, що підтверджують належний облік були надані до перевірки та відображені в акті перевірки, а також додатково подано до заперечень, проте безпідставно не були враховані.
Також, позивачем зазначено про те, що згідно матеріалів перевірки вбачається, що перевіряючими не вивчалися саме розрахункові документи де має бути зазначено код товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД та не робилися контрольні закупки, а, отже, і висновки про відсутність такого коду не ґрунтуються на об`єктивному дослідженні. Інформація про відсутність коду УКТ ЗЕД згідно даних акта, була отримана із інформаційних систем, а не чеків, в яких саме має бути зазначений такий код.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.08.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження).
Відзив на позовну заяву до суду не надходив, з огляду на що, розгляд справи здійснюється на підставі наявних у справі матеріалів. 
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДПС у Хмельницькій області була проведена фактична перевірка АЗС з магазином, розташованої за адресою: вул. Жовтнева, 86, с. Камянка, Шепетівський район, Хмельницька область, в якому здійснює діяльність Підприємство з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» за результатами якої, складено акт перевірки від 06.03.2024 №4846/22-01-07-05/30603572.
Перевіркою встановлено порушення порядку програмування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно УКТ ЗЕД, а саме, в період з 18.11.2023 по 22.11.2023 здійснювалась реалізація пального без зазначення коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД. Факти реалізації підтверджуються фіскальними чеками від 18.11.2023 № № 62328, 62329, 62332, 62338, 62354, згідно додатку № 2 до акта перевірки, чим порушено п. 11 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування і послуг» (далі – Закону № 265).
Крім того, фактичною перевіркою встановлено порушення ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме, згідно додатку № 2 «Відомість про результати перевірки щодоповноти оприбуткування, реалізації та залишків запасів (ТМЦ)», фактичні залишки запасів виявлений надлишок пального, а саме бензин А-95 в кількості 24,14 літри по ціні 51,49 грн за літр пального. Сума надлишку не облікованого належним чином пального становить 1242,97 грн з урахуванням похибки, чим порушено п. 12 ст. 3 Закону № 265.
За результатами розгляду акта перевірки, Центральним МУ ДПС по роботі з ВПП було прийнято податкові повідомлення-рішення від 12.04.2024 № 657ж10/31-00-07-05-01-24, згідно з яким застосовано до Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» штрафні (фінансові) санкції у сумі 5100 грн (17,0 грн х 300%) за проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД; № 662/ж10/31-00-07-05-01-24, згідно з яким, застосовано до Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» штрафні (фінансові) санкції у сумі 1242,97 грн (1242.97 грн х 100%) за здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку.
Не погодившись із висновками акта перевірки, підприємством було подано до ГУ ДПС у Хмельницькій області заперечення вихідний № 072 від 20.02.2024 та надано додаткові документи, що спростовували твердження перевіряючих про наявність порушень. Так, до ГУ ДПС у Хмельницькій області було подано документи, що підтверджують належний облік нафтопродуктів, як під час перевірки, так і під час оскарження акта, а на підтвердження належного програмування РРО надано дублікати чеків, в яких відображено код УКТ ЗЕД.
Розглянувши вказані заперечення, комісією ГУ ДПС у Хмельницькій області залишено заперечення без задоволення.
Рішенням ДПС України від 13.06.2024 № 17936/6/99-00-06-03-02-06 про результати розгляду скарги, залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 12.04.2024 № 657/ж10/31-00-07-05-01-24, № 659/ж10/31-00-07-05-01-24, а скаргу без задоволення.
Позивач не погоджується з вказаними податковими повідомленнями-рішеннямм та вважає, що останні підлягають визнанню протиправними та скасуванню, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
При вирішенні спору, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.
Згідно з п. 61.1 ст. 61 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Також, п. п. 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 ПК України визначено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Відповідно до п. п.75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Згідно з п. п. 20.1.10 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законом обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.
Так, відповідно до п. 86.1 ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка
Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.
Акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати. Відповідно до п. 86.5 ст. 86 ПК України, акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності, визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Згідно з ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для ведення бухгалтерського обліку, складання та подання фінансової звітності. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. 
Пунктом 12 ст. 3 Закону № 265 визначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку.
Отже, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/ або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) зобов`язані вести бухоблік, при цьому, облік товарних запасів на складах або за місцем їх реалізації.
При цьому, положення Закону № 265 не визначають порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, а лише вказують на обов`язок суб`єктів господарювання вести такий облік у порядку, встановленому законодавством.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до норм ч. 2 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належить до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.
Частина 5 ст. 8 Закону визначає, що підприємство, зокрема, самостійно визначає облікову політику підприємства, розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського обліку), звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписанні бухгалтерських документів, затвердж ує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку. 
Так, підприємством позивача затверджена та введена в дію наказом № 1-Н від 02.01.2023 облікова політика, якою крім іншого передбачено порядок оприбуткування ТМЦ порядок зберігання оригіналів документів первинного бухгалтерського обліку.
Таким чином, до документів, що є підставою для оприбуткування (обліку) товару за місцем їх реалізації, належать первинні документи щодо походження (руху) товару, зокрема: податкові та видаткові накладні, накладні на внутрішнє переміщення товару.
Проте, порушенням порядку ведення бухгалтерського обліку товару за місцем реалізації, зокрема, відсутність у суб`єкта підприємницької діяльності первинних документів, як і підтверджують рух таких товарів.
Порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів встановлює Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердж еної наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 № 281/171/578/155 (далі - Інструкція № 281/171/578/155).
Дія Інструкції № 281 не поширюється на Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», оскільки вона не розроблена на виконання вимог даного Закону.
Пунктом 10 Інструкції № 281 визначено порядок приймання і відпуску нафтопродуктів на автозаправних станціях визначений.
Відповідно до приписів п. п. 10.2.1 п. 10.2 Інструкції № 281 приймання нафтопродуктів, що надійшли автомобільним транспортом від постачальників, здійснюється працівниками автозаправної станції за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки) за даними товарно-транспортних накладних у разі наявності паспорта якості та копії сертифіката відповідності. Приймання нафтопродуктів здійснюється відповідно до вимог робочої інструкції оператора АЗС та інструкції з охорони праці, які повинні бути затверджені керівником підприємства, якому належить АЗС.
Підпунктом 10.2.10 п. 10.2 Інструкції передбачено, що на підставі ТТН та акта приймання (у разі його наявності) оператор АЗС має оприбуткувати прийнятий нафтопродукт за марками та видами (дизельне паливо залеж но від масової частки сірки), тобто зробити необхідні записи в ж урналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС. Дані про оприбутковані нафтопродукти заносяться до змінного звіту АЗС за формою № 17-НП (додаток 14).
Тобто, документами, які підтверджують оприбуткування нафтопродуктів, є відповідні товарно-транспортні накладні та акти приймання.
Суд вважає, що відповідачем не було спростовано того, що підприємством було в повному обсязі виконано обов`язки по обліку нафтопродуктів, а саме, пальне на АЗС було отримано на підставі оформлених товарно-транспортних накладних; складені акти приймання нафтопродуктів на кожну партію пального із зазначенням фактичного обсягу прийнятих нафтопродуктів; відображено фактичний рух НП у змінних звітах АЗС за формою № 17-НП; об`єм прийнятого нафтопродукту занесено до РРО та відображено у регістрах бухгалтерського обліку; складені та зареєстровані акцизні накладні на весь обсяг пального, що надійшов до АЗС. 
При цьому, всі первинні документи, що підтверджують належний облік були надані до перевірки та відображені в акті перевірки, а також додатково подано до заперечень, проте безпідставно не були враховані.
Всі первинні документи, що підтверджують саме бухгалтерський облік (за порушення ведення якого наступає юридична відповідальність) були надані перевіряючим в момент перевірки та в ідображені в акті перевірки, проте під час перевірки не досліджувалося питання (інформація не відображена в акті перевірки) щодо н аявності чи відсутності фактів торгівлі необлікованим товаром, беручи до уваги також виявлену кількість такого товару, яка є малою.
Таким чином, враховуючи, що об`єм нафтопродуктів у резервуарі є величиною змінною, що залежить від температури навколишнього природнього середовища, проводяться інвентаризації. Матеріали попередньої інвентаризації було надано під час проведення перевірки.
До того ж, операцій продажу необлікованих нафтопродуктів під час проведення перевірки виявлено не було, хоча в акті перевірки зазначено, що АЗС обладнана рівнемірами та витратомірами і реалізація необлікованого нафтопродукту неможлива, оскільки відпуск палива здійснюється виключно з використанням РРО.
Крім того, незначний надлишок/нестача пального, може виникати в наслідок приймання нафтопродуктів за кількістю згідно документів, а не фактичною; змінами температур; та іншими фізико-хімічними властивостями пального, що не є тотожним реалізації необлікованого товару. Також, надлишки пального неможливо реалізувати до моменту проведення інвентаризації (щомісячно) та їх оприбуткування до пам 'яті РРО.
Отже, за висновками суду, акт перевірки в цій частині є необґрунтованим та безпідставним та не підтверджує наявності порушення, за яке позивачу було нараховано штрафні санкції. 
Слід зазначити про те, що у фіскальному чеку, який видається покупцеві, п. 11 ст. 3 № 265 передбачено зазначення коду товарної підкатегорії згідно з Українським класифікатором товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД) для підакцизних товарів.
У відповідності до приписів абз. 8 п. 2 Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 № 13 до обов`язкових реквізитів чека віднесено код товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД (зазначається у випадках, передбачених законодавством).
Пунктом 11 ст. 3 Закону України № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» встановлено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу, зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів із використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатеторїї згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості.
Реквізити фіскального касового чека на товари (послуги) визначено п. 2 розділу 2 Положення про форму і зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 № 13, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за № 220/28350.
Згідно з абз. 8 п. 2 розділу 3 Положення фіскальний касовий чек на товари (послуги) має містити, зокрема, код товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД (зазначається у випадках, передбачених чинним законодавством).
Тобто, у розрахунковому документі, який створюється РРО при проведенні розрахункових операцій з продажу підакцизних товарів, має відображ атися такий обов`язковий реквізит, як код УКТ ЗЕД.
Відповідно до положень п. 7 ст. 17 Закону № 265 до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), через реєстратори розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій без використання реж иму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, ціни товару та обліку його кількості, застосовується фінансова санкція у розмірі гриста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (у даному випадку 300 х 17 = 5100,0 грн).
Таким чином, відповідальність згідно п. 7 ст. 17 Закону № 265 настає виключно у випадку відсутності у рознахунковому документі, який видається покупцю коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД.
Судом досліджено, що із матеріалів акта перевірки вбачається, що контролюючим органом не аналізувалися саме розрахункові документи де має бути зазначено код товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД та не робилися контрольні закупки, а отже, суд вважає, що висновки про відсутність такого коду не ґрунтуються на об`єктивному дослідженні фіскальних чеків, при цьому, інформація про відсутність коду УКТ ЗЕД (згідно даних акта), була отримана із інформаційних систем, а не фіскальних чеків, в яких саме має бути зазначений такий код.
Слід також врахувати й те, що підприємством позивача на підтвердження належного програмування РРО надано до матеріалів справи дублікати чеків, в яких відображено код УКТ ЗЕД.
Однак, не зважаючи на наявність всіх передбачених чинним законодавством України документів, що підтверджують належний бухгалтерський облік, до підприємства було застосовано штраф, без належного дослідження первинних документів та встановлення всіх фактичних обставин, з огляду на що, суд вважає висновки акта перевірки в цій частині недоведеними та безпідставними. 
Інші доводи сторін не впливають на висновки суду, позаяк, судом за наслідком розгляду спору по суті, було встановлено відсутність підстав для застосування до позивача штрафних санкцій за актом перевірки.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
Відповідачем під час розгляду даного спору не було доведено правомірності висновків акта перевірки та прийнятих на підставі його висновків рішень, з огляду на що, оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.
Згідно норм ч. 1 ст. 139 КАС України судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. 77, 90, 139, 241-247, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,  
в и р і ш и в:
Адміністративний позов Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна" до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 12.04.2024 № 657/ж10/31-00-07-05-01-24.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 12.04.2024 № 659/ж10/31-00-07-05-01-24.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на користь Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна" судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3028 грн (три тисячі двадцять вісім гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.