ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 березня 2026 року справа №360/1280/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Компанієць І.Д., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 липня 2025 р. у справі № 360/1280/25 (головуючий І інстанції Н.М. Басова) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ), звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі – відповідач, ГУПФУ), в якій просила: визнати протиправними дії Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо невиплати пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 на її заяву від 03.11.2024; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити нарахування та виплату пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 на її заяву від 03.11.2024 на її рахунок у банку у АТ Ощадбанк UA743046650000026208530526521.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17 липня 2025 року позов задоволено, а саме суд: 
Визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії з 01 квітня 2022 року.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату раніше призначеної пенсії з виплатою усієї заборгованості, що виникла за період її несплати, починаючи з 01 квітня 2022 року.
Стягнув на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.
Відповідач, не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування скарги зазначено, що пенсійні виплати внутрішньо переміщеним особам - мешканцям Луганської області з 2014 року нараховуються за електронними пенсійними справами (паперові пенсійні справи залишилися на тимчасово окупованих територіях України за місцем попереднього отримання пенсії).
Виплата пенсії позивачу з 01.05.2021 по 31.03.2022 продовжувалася у період дії карантину відповідно до пункту 14-6 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058.
Причини припинення виплати пенсії та порядок поновлення виплати було роз`яснено позивачу листом №8900-2723/П-02/8-1200/24 від 03.11.2024 та листом №160-10324/ П-02/8-1200/25 від 07.01.2025
Судом не враховані доводи відповідача , зазначені у відзиві на позовну заяву.
Так, позивач 03.11.2024 через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України звернулася з питанням про поновленням виплати пенсії по інвалідності, так як знаходиться в окупації (так у зверненні). Звернення від 03.11.2024 розглянуто за нормами Закону України «Про звернення громадян» та надано відповідь листом від 25.11.2024 № 8900-8723/П-02/8- 1200/24.
Судом не враховано, що до звернення ОСОБА_1 долучила довідку до акту огляду медико - соціальною експертною комісією (видається інваліду) серії 12 ААБ № 891790 від 01.06.2021, видану Спеціалізованою психіатричною МСЕК Луганського комунального закладу «Обласний центр медико - соціальної експертизи», відповідно до якої заявницю визнано особою з інвалідністю з 01.06.2021 до 01.06.2023.
Виписка з акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААБ № 891790 від 01.06.2021 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області не надходила.
Проводити виплату пенсії ОСОБА_1 за довідкою до акту огляду медико - соціальною експертною комісією (видається інваліду) серії 12 ААБ № 891790 від 01.06.2021, виданою заявниці комісією медико - соціальної експертизи підстав немає.
Згідно бази даних програмного комплексу «Автоматизована система обробки документації отримувачів пенсій та допомог АСОПД – SOC» у Луганській області ОСОБА_2 , перебуває на обліку як отримувач державної допомоги особам з інвалідністю в управлінні соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації. Допомога нараховується централізовано Мінсоцполітики України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 № 215 «Про особливості нарахування та виплати грошових допомог, пільг та житлових субсидій на період дії воєнного стану».
Станом на 01.11.2024 останнє нарахування 02.10.2024.
За даними електронної справи та підсистеми ІКІС ПФУ «Звернення» ОСОБА_1 із заявою про поновлення виплати пенсії за допомогою віддаленого кваліфікованого електронного підпису «Дія.Підпис» («Дія ID»), створеного за допомогою мобільного додатка Єдиного державного вебпорталу електронних послу або за допомогою відеоконференцзв`язку не зверталася.
З огляду на викладене, скаржник вважає правомірними свої дії.
Також скаржник не погоджується з рішенням суду в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Відповідно до інформації зазначеної у довідці МСЕК серії 12 ААБ №891790 з 01 червня 2021 року по 01 червня 2023 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок встановлення інвалідності з дитинства.
Відповідно до інформації зазначеної у листі Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної Державної адміністрації від 07.11.2024 №4/4544-31 згідно баз даних програмного комплексу “Автоматизована система обробки документації отримувачів пенсій та допомог АСОПД-?ОС” у Луганській області станом на 01.11.2024 ОСОБА_2 перебуває на обліку як отримувач державної допомоги особам з інвалідністю в управлінні соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації. Допомога нараховується централізовано Мінсоцполітики України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 № 215 “Про особливості нарахування та виплати грошових допомог, пільг та житлових субсидій на період дії воєнного стану”, дата останнього нарахування 02.10.2024.
Позивач є пенсіонером по втраті годувальника ( ОСОБА_3 ). 
Позивач звернувся до відповідача через ВЕБ-12001-Ф-С-24-206870 від 25.12.2024 з заявою, в якій зазначено, що ОСОБА_1 телефонувала на гарячу лінію та спеціаліст вказав про необхідність проведення відео ідентифікації, однак виплати пенсії немає.
На звернення позивача на веб портал електронних послуг Пенсійного фонду України ВЕБ-12001-Ф-С-24-176815 стосовно поновлення виплати пенсії, яке зареєстровано в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області за № 8723/П-1200-24, розглянуто відповідно до Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР та надано відповідь від 25.11.2024 №8900-8723/П-02/8-1200/24, в якій зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні як отримувач пенсії у зв`язку з втратою годувальника (особа з інвалідністю з дитинства), виплату якої з 01.04.2022 припинено у зв`язку із закінченням терміну встановлення інвалідності. Відповідно до Порядку встановлення територіальним органом Пенсійного фонду України особи одержувача пенсії, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, інших соціальних виплат шляхом відеоконференцзв`язку, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 20.11.2023 № 49-2 (далі - Порядок 49-2), визначено механізм встановлення територіальним органом Пенсійного фонду України, зокрема, особи одержувача пенсії шляхом відеоконференцзв`язку із дотриманням законодавства у сфері електронних довірчих послуг. Головне управління відповідно до рішення Пенсійного фонду України не залучено до проведення відеоідентифікації для реалізації норм Порядку 49-2. Надано покроковий алгоритм дій для реєстрації заяви на ідентифікацію в режимі відеоконференцзв`язку. Враховуючи викладене, питання поновлення виплати пенсії може бути вирішено за результатом проходження відеоідентифікації відповідно до Порядку 49-2.
Позивач звернувся до відповідача через веб-портал ВЕБ-12001-Ф-С-24-176815 від 03.11.2024 з заявою, в якій просив поновити пенсію по інвалідності, так як знаходиться в окупації.
На звернення позивача на веб портал електронних послуг Пенсійного фонду України ВЕБ-12001-Ф-С-24-206870 стосовно поновлення виплати пенсії, яке зареєстровано в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області за № 10324/1-1200-24 відповідачем надано відповідь від 07.01.2025 №160-10324/П-02/8-1200/25, в якій вказано, що роз`яснення причин припинення виплати пенсії та порядку її поновлення надано листом Головного управління від 25.11.2024 за № 8900-8723/П-02/8-1200/24, який завантажено до її особистого кабінету на веб порталі.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема,:1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; 6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки; 12) організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлений обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-VI).
Частиною 3 статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерел формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування". 
Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування.
Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон №1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.
Відповідно до статті 45 зазначеного Закону пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону. 
За приписами статті 47 Закону № 1058-VI, пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Право на отримання пенсії є конституційною гарантією. Суми пенсії є власністю позивача, оскільки з його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснювалися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу.
Стаття 46 Закону № 1058-VI регулює правовідносини, що виникають під час виплати пенсії за минулий час.
Так, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Підстави припинення та поновлення виплати пенсії врегульовано статтею 49 Закону № 1058-IV.
Відповідно до частини 1 зазначеної статті, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Аналіз вищенаведеної норми свідчить, що виплата пенсії припиняється лише на підставі відповідного рішення територіальних органів Пенсійного фонду або суду.
При цьому, перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів пенсійного фонду України, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії лише у випадках, прямо передбачених законом.
Відповідно до частини 2 статті 49 вказаного Закону, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.
Як свідчить аналіз положень Закону № 1058-VI припинення виплати пенсії можливо лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статтею 49 цього Закону.
Скаржник посилається на припинення нарахування та виплати пенсії у зв`язку з закінченням терміну встановлення інвалідності. 
Питання поновлення виплати пенсії може бути вирішено за результатом проходження відеоідентифікації відповідно до Порядку 49-2. 
Разом з тим, матеріали справи не містять рішення пенсійного органу про припинення виплати пенсії позивачу з підстав передбачених Законом № 1058-VI, а саме, відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження наявності передбачених статтею 49 Закону № 1058-IV підстав, для припинення позивачу виплати пенсії.
У преамбулі до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Отже, Порядок та умови отримання пенсійних виплат регулюються виключно Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Також, у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 25.11.2024 №8900-8723/П-02/8-1200/24 зазначено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні як отримувач пенсії у зв`язку з втратою годувальника (особа з інвалідністю з дитинства), виплату якої з 01.04.2022 припинено у зв`язку із закінченням терміну встановлення інвалідності.
Відповідно до інформації зазначеної у довідці МСЕК серії 12 ААБ №891790, з 01 червня 2021 року по 01 червня 2023 року позивачу призначено ІІІ групу інвалідності внаслідок встановлення інвалідності з дитинства. Дата чергового переогляду 14 травня 2023 року.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався низкою Указів Президента України і триває дотепер.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", із змінами та доповненнями, з 12 березня 2020 року на території України було запроваджено карантин, який тривав до 30 червня 2023 року (постанова Уряду від 27 червня 2023 року № 651).
Відповідно до Розділу XV прикінцевих положень Закону № 1058-IV (станом на дату припинення виплати пенсії позивачу) пункт 14-6 розділу доповнено підпунктом 14-6.1 такого змісту: у разі пропуску в період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, строку повторного огляду медико-соціальної експертизи особою з інвалідністю виплата пенсії по інвалідності не зупиняється до закінчення терміну дії зазначених заходів з подальшим проведенням перерахунку розміру виплаченої пенсії на підставі заяви та результатів переогляду особи з інвалідністю.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що оскільки дата чергового переогляду позивача в довідці МСЕК серії 12 ААБ №891790 становить 14 травня 2023 року, а пенсію позивачу відповідачем припинено з 01.04.2022 у зв`язку із закінченням терміну встановлення інвалідності, тому суд доходить висновку про неправомірне припинення пенсійної виплати позивача з 01 квітня 2022 року.
Суд зазначає, що положеннями статей 9 та 47 Закону № 1058-VI встановлено, зокрема, що пенсія за віком призначається та виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
При цьому, за положенням ст. 46 цього Закону, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 113 Конституції України встановлено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України та підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених у статтях 85, 87 Конституції України. Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України.
Згідно з приписами статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України, зокрема, забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; забезпечує рівні умови розвитку всіх форм власності; здійснює управління об`єктами державної власності відповідно до закону; розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання; організовує і забезпечує здійснення зовнішньоекономічної діяльності України, митної справи; спрямовує і координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади.
Відповідно до статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.
Аналогічні положення стосовно основних завдань Кабінету Міністрів України також містить у собі частина 1 статті 2 Закону України від 27 лютого 2014 року №794-VII «Про Кабінет Міністрів України» (далі - Закон №794-VII), де зазначено, що до основних завдань Кабінету Міністрів України належать, зокрема, забезпечення проведення бюджетної, фінансової, цінової, інвестиційної, у тому числі амортизаційної, податкової, структурно-галузевої політики, політики у сферах праці та зайнятості населення, соціального захисту, охорони здоров`я, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування; організація і забезпечення провадження зовнішньоекономічної діяльності, митної справи; спрямування та координація роботи міністерств, інших органів виконавчої влади, здійснення контролю за їх діяльністю.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону №794-VII, Кабінет Міністрів України у сфері економіки, фінансів, трудових відносин, зайнятості населення, трудової міграції, оплати та охорони праці, зокрема: забезпечує проведення державної економічної політики, здійснює прогнозування та державне регулювання національної економіки; забезпечує розроблення і виконання загальнодержавних програм економічного та соціального розвитку; забезпечує проведення державної фінансової та податкової політики, сприяє стабільності грошової одиниці України; розробляє та схвалює Бюджетну декларацію, розробляє проекти законів про Державний бюджет України та про внесення змін до Державного бюджету України, забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання; приймає рішення про використання коштів резервного фонду Державного бюджету України; організовує та забезпечує здійснення митної справи.
Відповідно до частини 1 статті 49 Закону №794-VII, Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.
Разом з тим, відповідно до статті 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.
Саме до повноважень Верховної Ради України, згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 85 Конституції України належить прийняття законів, затвердження Державного бюджету України та внесення змін до нього, контроль за виконанням Державного бюджету України, прийняття рішення щодо звіту про його виконання.
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
За приписами статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Суд звертає увагу, що Конституційний Суд України неодноразово роз`яснював, що:
- «право приймати закони, вносити до них зміни у разі, коли воно не здійснюється безпосередньо народом (статті 5, 38, 69, 72 Конституції України), належить виключно Верховній Раді України (пункт 3 частини першої статті 85 Конституції України) і не може передаватись іншим органам чи посадовим особам. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України)» (Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2000 року №15-рп/2000);
- «права делегування законодавчої функції парламентом іншому органу влади (у даному випадку Кабінету Міністрів України) Конституцією України не передбачено» (Рішення Конституційного Суду України від 9 жовтня 2008 року №22-рп/2008).
Делегування законодавчої функції парламентом іншому органу влади порушує вимоги Основного Закону України, згідно з яким органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6), а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19); прийняття законів належить до повноважень парламенту - Верховної Ради України як єдиного законодавчого органу в Україні (Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 2009 року №15-рп/2009).
Суд звертає увагу, що Конституційний Суд України у Рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).
Слід зазначити, що закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акту. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.
Як зазначалось, порядок та умови отримання пенсійних виплат регулюються виключно Законом № 1058-VI.
Жодних змін до Закону № 1058-VI з приводу особливостей виплати пенсіонерам пенсії Верховною Радою, на час спірних правовідносин, не приймалось.
Встановлення Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум пенсій, не звільняє державу в особі уповноваженого органу Пенсійного фонду України, від обов`язку виконання приписів Закону № 1058-VI та здійснити таку виплату, та не може позбавляти права особи на отримання належних їй сум пенсій.
Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсійної виплати, суд вважає таким, що не ґрунтується на вимогах Закону.
Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.
Також суд зазначає, що Порядки на які посилається відповідач, не є законами, а є підзаконними нормативно-правовими актами, які мають нижчу юридичну силу, що значно звужує встановлене законодавством право на отримання виплат позивачем, а тому право позивача на отримання виплат було безпідставно порушено відповідачем. 
Суд вважає за необхідне зауважити, що підхід відповідача не враховує принципи верховенства права, законності та добросовісності у діяльності держави. У спірних правовідносинах, відповідач не врахував положення Закону, який за місцем в ієрархічній структурі має більшу юридичну силу.
Отже, встановлення судом у даному випадку відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом з урахуванням встановлених обставин у справі ( припинення виплат до закінчення терміну встановлення інвалідності у довідці МСЕК), є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.
Крім того, суд наголошує на тому, що зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.
Аналогічну правову позицію викладено в зразковій справі №805/402/18-а, а також, постановах Верховного суду від 14.03.2018 у справі №243/6815/17, від 06.03.2018 у справі №243/6753/17, від 26.06.2018 у справі №185/5578/17, від 04.07.2018 у справі № 185/9746/16-а.
Ураховуючи викладене, порядок та умови отримання пенсійних виплат регулюються виключно Законом № 1058-VI, відповідач протиправно припинив нарахування пенсії позивачу.
Отже, оскільки позивач звернулася до суду з позовом щодо отримання пенсії, право на яку відповідачем не заперечується, однак було обмежено, з підстав та у спосіб, які суперечать вимогам Конституції та законів України, згідно ч. 2 ст. 46 Закону № 1058 виплата пенсії позивачу підлягає поновленню з моменту її припинення, без обмеження будь-яким строком.
Щодо звернення позивача з заявою про поновлення виплати пенсії та її розгляд відповідачем, колегія суддів зазначає наступне.
Так, за приписами законодавства, метою ідентифікації (відеоідентифікації) є встановлення особи одержувача пенсійної виплати.
Позивач з заявою про поновлення виплати пенсії звернулася через ВЕБ-12001-Ф-С-24-176815 від 03.11.2024 та через ВЕБ-12001-Ф-С-24-206870 від 25.12.2024.
Відповідно до п. 17 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 р. № 1596, встановлено, що авторизація в електронному кабінеті на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України за допомогою віддаленого кваліфікованого електронного підпису “Дія.Підпис” (“Дія ID”), створеного за допомогою мобільного додатка Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, прирівнюється до фізичної ідентифікації.
Відповідачем заяви позивача через ВЕБ-12001-Ф-С-24-176815 від 03.11.2024 та через ВЕБ-12001-Ф-С-24-206870 від 25.12.2024, щодо ідентифікації (відеоідентифікації) та про виплату пенсії не розглянуто, виплату пенсії не поновлено. 
Наявна в матеріалах відповідь щодо алгоритму дій для реєстрації заяви на ідентифікацію в режимі відеоконференцзв`язку та поновлення виплати пенсії, не може вважатись належним розглядом заяви позивача.
Таким чином, правових підстав для невиплати пенсії судом у вказаний період не встановлено.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 липня 2025 р. у справі № 360/1280/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 26 березня 2026 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць