Справа № 367/10845/25
Провадження №2/367/290/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

19 березня 2026 року м. Ірпінь
Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючої судді Одарюка М.П.
за участю секретаря судового засідання Бобриш М.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ірпені в порядку загального позовного провадження цивільну справі №367/10845/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до російської федерації, в особі міністерства юстиції російської федерації про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача держави російської федерації, в особі міністерства юстиції російської федерації відповідно до якої позивач просить стягнути з держави російської федерації, в особі міністерства російської федерації на його користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 2 906 095,00 грн, та моральну шкоду у розмірі 500 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що йому на праві приватної власності належить будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 24 лютого 2022 року розпочалася збройна агресія російської федерації проти України. Під час збройної агресії рф активній бойові дії відбувались, зокрема, на північному заході Київської області та безпосередньо в місті Ірпені, внаслідок чого місто Ірпінь постійно обстрілювалося та бомбардувалося. Згідно із заявою Ірпінського міського голови Маркушина О.Г. місто ОСОБА_2 було звільнене від російських військ 28.03.2022 року. Після його повернення до міста, було виявлено, що його житловий будинок зазнав значних пошкоджень. Згідно з Актами про пожежу від 16.05.2022 та від 23.05.2022, складених комісією у складі представників територіальних органів ДСНС України, встановлено, що пожежею знищено покрівлю по всій площі будинку, другий поверх повністю, зовнішнє та внутрішнє облицювання стін, матеріальні цінності, меблі, речі домашнього та побутового вжитку тощо. Причина пожежі – ймовірно потрапляння боєприпасів та їх уламків в наслідок активних бойових дій. Він звернувся з відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення до відділу поліції № 2 Бучанського районного управління поліції ГУ Національної поліції в Київській області, на підставі якої 15.05.2022 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань було зареєстроване кримінальне провадження № 12022111040000311 за ч. 1 ст. 438 КК України. З метою оцінки заподіяної шкоди, ним було замовлено у ТОВ "БМВС – ЕКСПЕРТ" Технічний звіт з обстеження технічного стану об`єкту: Житлового будинку, згідно з яким Житловий будинок непридатний до нормальної експлуатації. Вказаною юридичною особою, також було проведено будівельно – технічне дослідження, за результатами якого складено Висновок експерта від 24.06.2022 року № 22-30/СД, відповідно до якого станом на 24.06.2022 р. вартість відновлювальних робіт спрямованих на усунення пошкоджень завданих унаслідок проведення бойових дій у місті Ірпені Київської області під час воєнної агресії рф по об`єкту нерухомості: « Житлового будинку, який розміщений за адресою: АДРЕСА_1 », спрямованих на відновлення будівлі до нормального експлуатаційного стану складає 4 049 095,00 грн. На підставі договору купівлі – продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Шиманським Є.І. 28.07.2022 за зареєстрованого в реєстрі за № 607, він продав вказаний вище житловий будинок. Продаж будинку вчиненого у сумі 1 143 000,00 грн. З огляду на зазначене розмір матеріальної шкоди, яка була йому заподіяна внаслідок збройної агресії рф складає 2 906 095,00 (4 049 095-1 143 000). Також, дії відповідача, як держави – агресора, завдали позивачу моральних страждань, які полягають у порушенні налагодженого способу життя та змушення докладати зусиль для досягнення звичного життя. Вважає, що справедливим розміром компенсації за заподіяну моральну шкоду є 500 000,00 грн.
В судове засідання учасники справи не з`явились, були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.
Представник позивача, адвокат Талай С.В., через канцелярію суду надав письмову заяву, в якій просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Представник відповідача причини неявки в судове засідання суду не повідомив.
Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4ст.223 ЦПК України постановляє рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ч.2ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази, наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що згідно даних витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №239298639 від 29.12.2020, ОСОБА_1 є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.25).
Із копії Актів про пожежу від 16 травня 2022 року та 22 травня 2022 фахівцем сектору забезпечення заходів з попередження НС у Білоцерківському районі ЦЗД ГУ ДСНС України у Київській області та заступником начальника управління – начальника ВЗНС Бучанського РУ ГУ ДСНС України у Київській області відповідно, пожежею, яку було виявлено 03 травня 2022 року, за адресою: АДРЕСА_1 , було знищено покрівлю по всій площі будівлі; 21-Д/4- частина будівлі, що належить гр. ОСОБА_1 ; другий поверх повністю; зовнішнє та внутрішнє облицювання стін, матеріальні цінності, меблі, речі домашнього та побутового вжитку, майно, що знаходилось в будівлі, автомобіль марки Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 - власник ОСОБА_1 ( а.с.17-20).
Згідно висновку № 24-63/ЕДС від 12.01.2024 року судового експерта Шутовського О.В. за результатами проведення будівельно – технічного дослідження, станом на 24.06.2022 року вартість відновлювальних будівельних робіт спрямованих на усунення пошкоджень завданих унаслідок проведення бойових дій у місті Ірпінь Київської області під час воєнної агресії російської федерації по об`єкту нерухомості : Житловий будинок, який розміщений за адресою: АДРЕСА_1 », спрямованих на відновлення будівлі до нормального експлуатаційного стану складає 4 049 095,00 грн (а.с.21-83).
З наданих матеріалів встановлено, що Відділом поліції № 2 Бучанського районного управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні:
- №12022111040000311 від 09.05.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України за фактом того, що внаслідок застосування засобів ведення війни, заборонених міжнародним правом в проміжок часу з 24.02.2022 по 31.03.2022 було зруйновано житловий будинок ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, пошкоджено транспортний засіб марки Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_1 , який перебуває у власності ТОВ « Технопласт», власником якого є ОСОБА_1 ( ЖЄО №11149, № 11151)( а.с.84).
Згідно висновку № 22-30/СД від 24.06.2022 року судового експерта Дождьова Д.О. за результатами проведення будівельно – технічного дослідження, станом на 24.06.2022 року вартість відновлювальних будівельних робіт спрямованих на усунення пошкоджень завданих унаслідок проведення бойових дій у місті Ірпінь Київської області під час воєнної агресії російської федерації по об`єкту нерухомості : Житловий будинок, який розміщений за адресою: АДРЕСА_1 », спрямованих на відновлення будівлі до нормального експлуатаційного стану складає 4 049 095,00 грн (а.с.86-132).
Згідно технічного звіту № 22-28/ТО від 30.05.2022 року ТОВ "БМВС -ЕКСПЕРТ" з обстеження технічного стану об`єкту "Приватний будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальний технічний стан вказаного вище об`єкту, оцінюється, як непридатний дот нормальної експлуатації - категорія -3/відповідно до ДСТУ-Н Б В 1.2-18:2016 "Настанова щодо обстеження будівель і споруд для визначення та оцінки їх технічного стану". Київ, ДП "УкрНДНЦ" 2017р./Категорія пошкоджень -ІІ, наявні пошкодження несучих та огороджувальних конструкцій (категорій відповідальності конструкцій А та Б), ступінь та характер яких свідчить про необхідність виконання робіт щодо часткового демонтажу частини об`єкта або його окремих конструкцій, підсилання об`єкта або його окремих несучих та огороджувальних конструкцій. Орієнтовний ступінь пошкоджень об`єкта в цілому складає 50-60%. Відновлення об`єкту рекомендується виконати шляхом його капітального ремонту.
28 липня 2022 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу будинку та земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської обьласті Шиманським Є.І. та зареєстрованого вреєстрі за № 607 продав належним йному будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , продаж вичнено у сумі 1 143 000,00 грн.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 8 Конституції України кожному гарантовано право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.
Частиною 1статті 48 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що до зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням положень ст.ст. 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія.
Згідно із частиною 1статті 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.
За змістом пункту 9 частини 2статті 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до частини 2статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який діє по цей час.
Збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України (ст. 1 Закону України «Про оборону України»).
На підставі статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Російська Федерація як держава-окупант, відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18.10.1907, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I від 08.06.1977), несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення.
Так, відповідно до статті 32 Конвенції про захист цивільного населення під час війни забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.
Також відповідно до статті 48 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій, для забезпечення поваги й захисту цивільного населення та цивільних об`єктів сторони, що перебувають у конфлікті, повинні завжди розрізняти цивільне населення й комбатантів, а також цивільні й воєнні об`єкти та відповідно спрямовувати свої дії тільки проти воєнних об`єктів.
Зокрема, стаття 51 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій передбачає, що цивільне населення користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями.
Крім того, на підставі статті 57 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій при проведенні воєнних операцій повинна постійно виявлятися турбота про те, щоб оберігати цивільне населення, цивільних осіб і цивільні об`єкти.
Суд звертає увагу на те, що військова агресія та окупація російською федерацією територій України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів та норм міжнародного права. Така військова агресія супроводжується злочинами геноциду проти народу України, а також іншими військовими злочинами збройних сил та вищого керівництва Російської Федерації.
Так, відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 військова агресія російської федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.
Також, Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-11/2 від 24.03.2022, якою додатково засуджує військову агресію Російської Федерації проти України, вимагає від Російської Федерації припинення військових дій, в тому числі проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.
Постановою Верховної Ради України від 14.04.2022 затверджено заяву Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні», якою визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва Російської Федерації під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24.02.2022.
Відповідно до пункту 9статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприяє відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією.
Починаючи з 2014 року загальновідомим є той факт, що Російська Федерація чинить збройну агресію проти України. Факт постійних артилерійських та ракетних обстрілів міста Харків військовими формуваннями Російської Федерації починаючи з 24.02.2022 також є загальновідомим.
Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20.02.2014 (як початкова подія) та як її продовження військове вторгнення РФ до України 24.02.2022, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «a», «b», «с», «d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14.12.1974.
Російська Федерація, здійснивши збройну агресію відносно України, порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією.
Зокрема, пунктом 1 Будапештського меморандуму передбачено, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують Україні їх зобов`язання згідно з принципами Гельсінського заключного акту Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України.
Пункт 2 Будапештського меморандуму вказує, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують їх зобов`язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй.
Згідно з Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975, які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці.
Враховуючи викладене, держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземними судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну.
Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум, Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975, Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією, Договір між Україною і Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон, РФ вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст. 2 Статуту ООН, а тому є державою-агресором, що в свою чергу свідчить про відсутність у неї судового імунітету. При цьому, оскільки вчинення РФ з 2014 року збройної агресії проти України не припиняється, РФ заперечує суверенітет України, тому зобов`язань поважати та дотримуватися суверенітету цієї країни немає.
Російська Федерація, вчинивши повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування.
Відповідну правову позицію щодо непоширення на Російську Федерацію судового імунітету при розгляді справ щодо відшкодування шкоди, завданої збройною агресією РФ проти України, викладено в постановах Верховного Суду від 14.04.2022 у справі № 308/9708, від 12.05.2022 у справі № 635/6172/17, які згідно з приписами частини 4статті 263 ЦПК України мають бути враховані при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Відповідно положень ст. 23 ЦК України, моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Стаття 1 Декларації про право на мир засвідчує, що кожен має право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку (резолюція 71/189, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 19 грудня 2016 року).
Отже, обов`язку держав утримуватися від збройної агресії кореспондує право людини на мир, яке є запорукою дотримання інших прав і свобод, гарантованих нормами Загальної декларації прав людини та інших міжнародно-правових актів.
Преамбула Статуту Організації Об`єднаних Націй визначає, що держави-учасниці ООН сповнені рішучості позбавити прийдешні покоління нещасть війни, проявлятимуть терпимість та житимуть в світі як добрі сусіди, об`єднуватимуть зусилля для підтримки міжнародного миру та безпеки.
Пункт 122 Резолюції 60/1, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 24 жовтня 2005 року, підкреслює, що всі держави зобов`язані поважати права людини та основні свободи.
Відповідно ст. 28 Загальної декларації прав людини, кожному гарантується право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені. Кожен має право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку (ст. 1 Декларації про право на мир, затвердженої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 71/189 від 19 грудня 2016 року).
Наслідком саме збройної агресії рф відносно України (що є загальновідомими фактами, а тому не підлягають доказуванню за нормами ч. 3 ст. 82 ЦПК України), стала окупація частини території України.
За нормою ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію.
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, у тому числі внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків.
В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.
При цьому, на потерпілого (позивача) покладається обов`язок довести факт неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинено-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди потерпілому (позивачу).
У випадку завдання громадянинові шкоди внаслідок незаконних рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини цих органів та осіб.
Право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи, в тому числі, внаслідок неправомірних дій щодо неї або членів її сім`ї, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого.
В своєму позові ОСОБА_1 посилається на те, що внаслідок збройної агресії рф йому спричинена моральна шкода у розмірі 500 000,00 грн.
Відповідно положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України позивач ОСОБА_1 , що є очевидним, зазнав душевних страждань і приниження, переніс стрес і побоювання за свою безпеку, були порушені його нормальні життєві зв`язки, що потребує вчинення додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права, а відтак наявні підстави для відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 порушенням його особистих конституційних прав внаслідок неправомірних дій держави рф стосовно повномасштабних незаконних військових дій, незаконної збройної агресії російської федерації проти України.
Врахувавши множинний та триваючий характер порушень прав та законних інтересів позивача, тяжкість вимушених змін у її житті, суд дійшов висновку, що достатньою сатисфакцією для позивача є стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 300 000,00 грн.
Військова агресія та окупація російською федерацією території України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів і норм міжнародного права (ст. 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй).
Оскільки, внаслідок здійснення збройної агресії проти України російська федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, вчинила акт неповаги до суверенітету та територіальної цілісності іншої держави, то вона не має підстав посилатися на імунітет для уникнення відповідальності за заподіяні збитки позивачу (правова позиція, викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі № 635/6172/17).
Крім того, згідно частини 9статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією.
Також з 24 лютого 2022 року по 28 березня 2022 року територія м. Ірпеня, Бучанського району Київської області, в якому розташовані об`єкти нерухомого майна належні ОСОБА_1 знаходилося в районі ведення бойових дій збройними формуваннями країни агресора.
Судом встановлено, що внаслідок військової збройної агресії відповідача в Київській області Бучанському районі на протязі березня 2022 року, яка супроводжувалася ворожими обстрілами по території м. буча Київської області, у тому числі із влучаннями в об`єкти цивільної інфраструктури та житлові будинки, будинок позивача, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить позивачу на праві власності, була пошкоджено та за звітом експерта перебуває в зруйновному стані.
Згідно із частиною 2статті 2 ЦК України, учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Статтею 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено поняття «судовий імунітет», відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.
Преамбулою Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України визначено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
У зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України 24.02.2022 Україна розірвала дипломатичні відносини з Росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства Російської Федерації в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України. Верховний Суд встановив підстави для висновку про те, що починаючи з 2014 відсутня необхідність у направленні до посольства Російської Федерації в Україні запитів щодо згоди Російської Федерації бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням Російською Федерацією збройної агресії проти України та ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави, починаючи з 24.02.2022 таке надсилання неможливе ще й у зв`язку із розірванням дипломатичних відносин України з Російською Федерацією.
Російська Федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум (п.1, 2), Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі 01 серпня 1975р., договори укладені між Україною та Росією, в т.ч. про українсько-російський державний кордон, Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих статтею 2 Статуту ООН, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України. Названа країна-агресор діяла не у межах свого суверенного права на самооборону, навпаки віроломно порушила усі суверенні права України, діючи на її території, а тому безумовно надалі не користується у такій категорії справ своїм судовим імунітетом.
Відповідно до частини 9 статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію.
В даному випадку предметом позову є саме відшкодування матеріальної шкоди, завданої фізичній особі, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України; місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; передбачається, що шкода завдана агентами російської федерації, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України; вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН; національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом «генерального делікту).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1статті 5ЦПК України).
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (частини 2, 5статті 10 ЦПК України).
Згідно пунктами 8, 9 частини 2 статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
За приписами частин 1-3 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до статті 1166 ЦК України, шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Обґрунтовуючи розмір завданої шкоди, позивач посилається на пошкодження нерухомого майна через пожежу, яка сталася внаслідок влучання бойового припасу військового призначення під час обстрілів м. Ірпеня, Бучанського району Київської області з боку військових сил російської федерації.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частиною 2 статті 77 ЦПК України.
Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В даному випадку, стороною позивача надано суду докази, які відповідають критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості та підтверджують належність позивачу нерухомого майна та його пошкодження, у зв`язку з бойовими діями, та вартість його відновлення.
Відтак, суд погоджується із доводами позивача щодо спричинення йому матеріальної шкоди у заявленому ним розмірі саме через пошкодження нерухомого майна, які знаходяться в причино - наслідковому зв`язку із протиправними діями відповідача.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 22 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»», то судовий збір у розмірі 15140,00 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.12,13,19,81,141,263-265,268,272,273-276ЦПК України,

у х в а л и в:
Позовну заяву позовною заявою ОСОБА_1 до російської федерації, в особі міністерства юстиції російської федерації про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з держави російської федерації, в особі міністерства юстиції російської федерації на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 2 906 095 (два мільйони дев`ятсот шість тисяч дев`яносто п`ять) гривень 00 копійок, в якості відшкодування майнової шкоди.
Стягнути з держави російської федерації, в особі міністерства юстиції російської федерації на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 300000 (триста тисяч) гривень 00 копійок, у якості відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з держави російської федерації, в особі міністерства юстиції російської федерації на користь держави судовий збір у розмірі 15140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи,якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення,має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в порядку, встановленомуцивільним процесуальним Кодексом України.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановленихцивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5ст.265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації, адреса: російська федерація, місто москва, вулиця житня, будинок АДРЕСА_3 , ІНН 7707211418.

Суддя М.П. Одарюк