Справа № 523/23250/25
Провадження №2/523/1535/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" квітня 2026 р. м.Одеса
Пересипський районний суд м. Одеси у складі
головуючої судді - Середи І.В.,
за участі секретаря – Ячменьової Д.В.,
позивача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способів участі у її вихованні,
УСТАНОВИВ:
04 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, в якому просив зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 та визначити спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою; виконання рішення відстрочити на час дії воєнного стану в Україні та перебування дитини за кордоном, у цей період зобов`язати відповідачку забезпечити спілкування з донькою у режимі відеозв`язку (через засоби мобільного зв`язку або інші онлайн-засоби комунікації) щовівторка, щочетверга та щосуботи з 19:00 до 20:00 години.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що від фактичних шлюбних стосунків з відповідачкою у них народилася дитина, відомості про батька були записані на підставі ч. 1 ст.135 СК України, у квітні 2024 року через повномаштабне вторгнення рф відповідачка вивезла доньку за кордон для тимчасового захисту і почала чинити перешкоди у спілкуванні позивача з донькою. Рішенням суду позивача визнано батьком ОСОБА_3 та внесені зміни до актового запису про її народження. З моменту виїзду матері з донькою за кордон позивач позбавлений можливості бачитися і спілкуватися з нею, досягти згоди у вирішенні цього питання відповідачка не бажає, на зв`язок з ним не виходить, півтора року він не бачить свою доньку, не знає про стан її здоров`я, місце навчання та інші відомості. 
07 листопада 2025 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки суддя прийняла позов до розгляду за правилами загального позовного провадження та відкрила провадження у справі.
05 січня 2026 року відповідачка ОСОБА_2 надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, оскільки вона з 01 травня 2024 року перебуває з донькою за межами України. Також пояснила, що з позивачем вона не проживала однією сім`єю та не перебувала у шлюбі, так як у нього виникали сумніви щодо батьківства, то батько доньки у актовому записі про її народження був зазначений зі слів матері. Після народження дитини позивач раз на кілька місяців відвідував Ладу з метою зробити спільні фото для соціальних мереж, іноді брав її на прогулянку. Станом здоров`я не цікавився, допомоги не надавав, під час візитів провокував відповідачку на словесні конфлікти, 20 січня 2024 року влаштував конфлікт з її 71-річною матір`ю у присутності дитини, застосувавши до матері фізичну силу, за заявою останньої була порушена справа про адміністративне правопорушення після чого позивач почав переслідувати відповідачку, погрожував та залякував аби мати забрала заяву. У присутності дитини плював їй у обличчя, знімаючи це на телефон, погрожував забрати дитину. Цей інцидент негативно вплинув на психіку дитини та її спокій. Агресивна поведінка позивача та наявність у нього зброї викликають побоювання щодо їхньої безпеки, що і стало причиною для виїзду з донькою за кордон. Позивач є учасником численних судових справ, із своєю дружиною він перебував у тривалих судових процесах про аліментні зобов`язання, тому відповідачка вважає, що дії позивача не спрямовані на забезпечення стабільного і безпечного середовища для розвитку дитини.
У своїй відповіді на відзив 20 лютого 2026 року позивач заперечував проти викладених відповідачкою обставин, вважаючи їх безпідставними та суб`єктивними. Службова характеристика колишнього роботодавця, додана до матеріалів справи, а також наявність на законних підставах вогнепальної зброї не стосується його батьківських прав та здатності спілкування з дитиною, також на підтвердження вчинення відповідачкою емоційного насильства стосовно дитини надав аудіозапис. А також зазначає, що справа про адмінправопорушення апеляційною інстанцією закрита за відсутністю в його діях складу правопорушення.
04 березня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав зазначених в заяві.
Відповідачка у засідання не з`явилася, про слухання про слухання справи повідомлялася належним чином. У матеріалах справи є заява ОСОБА_2 про розгляд справи у її відсутності.
Представник третьої особи – Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування у засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, надав свої пояснення, в яких повідомив суд, що оскільки малолітня ОСОБА_3 разом з матір`ю у 2024 році виїхала за межі України до Федеративної Республіки Німеччина, точна адреса місця їх проживання невідома, засоби зв`язку з матір`ю відсутні, тому немає правових підстав вирішити порушене батьком питання та скласти відповідний висновок, також просили слухати справу у відсутності представника органу опіки та піклування.
Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.
Так, матеріалами справи встановлено, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася спільна донька - ОСОБА_3 . У актовому записі про її народження № 1936 від 21 червня 2018 року відомості про батька були записані на підставі ч. 1 ст. 135 СК України.
Рішенням Пересипського (Суворовського) районного суду м. Одеси від 11 квітня 2025 року у справі № 523/920/24 ОСОБА_1 визнано батьком дитини ОСОБА_3 та внесені зміни до актового запису про народження № 1936 від 21 червня 2018 року, складеного Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.
28 травня 2025 року на виконання рішення суду Пересипський відділ ДРАЦС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції міста Одеси повторно видав свідоцтво про народження, серія НОМЕР_1 ), в якому батьком дитини вказаний позивач.
З моменту народження доньки позивач спілкувався з дитиною, проводив спільний час, цікавився її життям, брав участь у навчанні та вихованні, проявляв батьківську турботу.
30 квітня 2024 року відповідачка разом з донькою виїхала за кордон. З того часу позбавлений можливості бачитися та спілкуватися з дитиною. 
Позивач також бажає брати участь у вихованні доньки та спілкуванні з нею.
Оскільки малолітня дитина разом з матір`ю проживають за межами України, то орган опіки та піклування не має правових підстав вирішити питання та скласти висновок про визначення способів участі батька у вихованні доньки.
За нормами ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з вимогами ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Так, правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України «Про охорону дитинства» (Закон № 2402-III), Цивільним Кодексом (ЦК) України, Сімейним Кодексом (СК) України, зокрема статтями 141, 151 СК за якими, мати, батько мають рівні права та обов`язки, щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків, щодо дитини; батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Статтею 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.
Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.
За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з частиною першою та другою статті 159 СК якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» вказано, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей, вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновлення батьківських прав та інших спорів, пов`язаних із вихованням дітей, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні.
Суд при розгляді справи також приймає до уваги практику рішень ЄСПЛ, а саме: справа «М.С. проти України», в якій зазначено, що безсумнівно, врахування того, що слугує найкращим інтересам дитини, має вирішальне значення в кожній справі такого типу (справа «Ельшольц проти Німеччини»); справа «Нойлінґер і Шурук проти Швейцарії, в якій зазначається, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси.
При визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (справа «Мамчур проти України»).
Суд вважає, що такий спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні доньки, який зазначений у позові, є правильним та може бути прийнятий судом при ухваленні рішення суду.
Отже, вирішуючи спір, встановивши, що ОСОБА_2 не надає можливості безперешкодного спілкування ОСОБА_1 з їхньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд дійшов висновку про те, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, а тому визначає спосіб участі батька у спілкуванні з донькою, що не суперечитиме її інтересам, шляхом необмеженого спілкування засобами телефонного та іншого зв`язку; побачень у визначені дні без присутності матері; побачень у дні народження за згодою дитини; спільного відпочинку у визначений час без присутності матері та перебування і проживання у визначені дні за фактичною адресою проживання батька.
Оскільки наразі ОСОБА_3 разом з матір`ю перебуває за межами України, то суд вважає за необхідне відстрочити виконання рішення суду на час дії воєнного стану в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном, а у цей період суд вважає за необхідне визначити спосіб участі позивача у спілкуванні з дитиною шляхом спілкування у режимі відеозв`язку у зазначені ним дні і години.
Суд вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 про те, що ч. 4 ст. 159 СК передбачено, що у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд керується виключно інтересами малолітньої дитини, яка має право на побачення та спілкування з батьком, яке буде відповідати вимогам закону, і узгоджується з інтересами малолітньої дитини. 
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 258-259, 263, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способів участі у її вихованні задовольнити.
Визначити ОСОБА_1 наступний спосіб участі у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_3 :
- необмежене спілкування батька з дитиною телефоном та в режимі «онлайн використанням програмного забезпечення Viber або іншого месенджера з урахуванням режиму дня дитини; засобами телефонного, електронного та іншого засобу зв`язку, що передбачають безпосереднє фізичне спілкування між батьком та донькою;
- шляхом побачень і спілкування батька з дитиною:
у робочі дні: двічі на тиждень (вівторок та четвер) після закінчення навчального процесу у школі до 18 год. 00 хв. без присутності матері;
у вихідний день (субота) - з 09 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. із можливістю перебування дитини за місцем проживання чи перебування позивача без присутності матері з можливістю відвідування культурно-масових, спортивних та розважальних заходів, а також залишення дитини на ніч із суботи на неділю;
- шляхом побачень батька з донькою у день її народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 кожного року з 15:00 години з 18:00 години з урахуванням режиму дня та за згодою дитини;
- спільний відпочинок батька з дитиною в період святкування днів народжень спільних родичів зі сторони позивача - у робочі дні після закінчення шкільних занять та інших додаткових гуртків, які відвідує дитина, та до 20 год. 00 хв., у вихідні дні із 09 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. без присутності матері;
- перебування та проживання разом з батьком за місцем його фактичного проживання або реєстрації протягом року в період весняних та осінніх шкільних канікул - 3 дні (2 ночі); в період зимових канікул дитина - 7 днів (6 ночей); а у період літніх канікул - 30 днів (29 ночей) також з можливістю відвідування культурно-масових, спортивних та розважальних заходів та виїзду за межі Одеської області на відпочинок за умови завчасної домовленості між батьками.
Якщо хвороба дитини, підтверджена довідкою педіатра, припадає на день зустрічі, то зустріч підлягає перенесенню на іншу погоджену між батьками дату, враховуючи інтереси дитини та стан її здоров`я.
В дні побачень надати ОСОБА_1 можливість забирати ОСОБА_3 з дому, школи або гуртків, які вона відвідує особисто.
Порядок виконання способу участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні доньки - ОСОБА_3 відстрочити на час дії воєнного стану в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном.
Зобов`язати ОСОБА_2 на час дії воєнного стану забезпечити спілкування доньки ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 у режимі відеозв`язку (через засоби мобільного зв`язку або інші онлайн-засоби комунікації) щовівторка, щочетверга та щосуботи з 19:00 до 20:00 години на час дії воєнного стану в Україні та перебування дитини за межами України.
Зобов`язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) не перешкоджати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою ОСОБА_3 .
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.
Рішення складено 10 квітня 2026 року.

Суддя