П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/11424/25	

Категорія: 112010203 Головуючий в 1 інстанції: Ярощук В.Г.
Місце ухвалення: м. Миколаїв
Дата складання повного тексту:04.12.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі – ГУПФ) України в Миколаївській області про:
- визнання протиправними дії ГУПФ України в Миколаївській області щодо не нарахування та невиплати позивачу пенсії згідно вимог рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-р (11)/2021, відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі – Закон №796-ХІІ), у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі – Закон №230/96-ВР);
- зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату основної пенсії позивачу згідно вимог рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-р (ІІ)/2021 відповідно до ст. 54 Закону №796-ХІІ, у редакції Закону №230/96-ВР, у розмірі не менше восьми мінімальних пенсій за віком щомісячно, починаючи з 01 березня 2025 року до зміни законодавства або правового статусу позивача та провести відповідні виплати з урахуванням довідки про заробітну плату від 16 травня 2025 року №50, виданою АТ "НАЕК "Енергоатом" філія "ВП ПАЕС";
- скасування №948070104920 від 22 серпня 2025 року як таке, що є протиправне без врахування довідки про заробітну плату від 16 травня 2025 року №50, виданою АТ "НАЕК "Енергоатом" філія "ВП ПАЕС" та 129,211 від 10 червня 2003 року.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що 08 вересня 2025 року він звернувся до відповідача про здійснення перерахунку пенсії. Однак, відповідач відмовив йому в такому перерахунку, зіславшись на невідповідність нової довідки від 16 травня 2025 року №50 про заробітну плату, встановленому зразку. Як наслідок, відповідач прийняв рішення про перерахунок пенсії позивача з 01 вересня 2025 року з урахуванням заробітної плати (доходу), визначеної з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року. На переконання позивача, вказані дії відповідача є протиправними, оскільки йому повинна виплачуватись пенсія згідно зі ст. 54 Закону №796-ХІІ у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Водночас довідки про розмір заробітної плати позивача від 16 травня 2025 року №50, від 10 червня 2003 року №211 і №129 (без дати), які були надані ним при призначені пенсії, є дійсними та містять всі необхідні дані.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що на момент виникнення спірних правовідносин порядок (юридичний механізм) відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії ст. 54 Закону №796-ХІІ, у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 2014 №76-VIII (далі – Закон №76-VIII) не розроблений. Тому за відсутності закону, який формулює такі положення, а також відсутності безпосередньо у відповідних рішеннях Конституційного Суду України положень, які б визначали порядок відшкодування такої шкоди громадянам України, право позивача на відшкодування шкоди відсутнє. На запит відповідача про отримання необхідних для перерахунку пенсії документів про заробіток за період роботи в зоні відчуження до ВП "Південноукраїнська АЕС" АТ "НЕК "Енергоатом", отримано довідку про заробітну плату від 16 травня 2025 року №50 не встановленого зразка (в зв`язку з відсутністю первинних документів). Отже, підстави для перерахунку пенсії з урахуванням зазначених довідок, відсутні.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 до ГУПФ України в Миколаївській області задоволено частково.
Визнано протиправними дії ГУПФ України в Миколаївській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до ст. 54 Закону №796-ХІІ у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Визнано протиправним і скасовано рішення ГУПФ України в Миколаївській області від 22 серпня 2025 року №948070104920 про перерахунок пенсії.
Зобов`язано ГУПФ України в Миколаївській області здійснити перерахунок і виплату основної пенсії ОСОБА_1 згідно з рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-р(ІІ)/2021 та зі ст. 54 Закону №796-ХІІ у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі не менше восьми мінімальних пенсій за віком щомісячно, починаючи з 01 березня 2025 року до зміни законодавства або правового ОСОБА_1 , та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволені решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ГУПФ України в Миколаївській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що на виконання рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-р(ІІ)/2021 прийнято Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" №1584-IX, який набрав чинності 01 липня 2021 року, згідно якого частині 3 та 4 ст.54 Закону було викладено у наступній редакції: "В усіх випадках розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими: для I групи інвалідності - 6000 гривень; для II групи інвалідності - 4800 гривень; для III групи інвалідності - 3700 гривень; для дітей з інвалідністю - 3700 гривень. Розміри пенсії, передбачені частиною третьою цієї статті, починаючи з 2022 року щороку з 1 березня індексуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з урахуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього ч.2 ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Апелянт вказує, що, враховуючи ту обставину, що розмір пенсії Позивача по інвалідності II групи становив, станом на 01 березня 2025 року – 23 610,00 грн., а з 01 вересня 2025 року становить – 17 730,62 грн. (тобто більше за мінімальний розмір для II групи інвалідності – 4 800 грн.) та з огляду на приведення у відповідність до Конституції України Верховною Радою України нормативного регулювання питання визначення мінімальних розмірів пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, що призначаються за Законом, відсутні підстави для застосування норми ч.4 ст. 54 Закону №796-ХІІ, яка б передбачала виплату позивачу пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Форма довідки про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках затверджено наказом Міністерства соціальної політики України від 12 жовтня 2012 року №644. Крім того, відповідно до п.4.4. ДСТУ 4163:2020 "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів", затвердженого наказом Державного підприємства "Український науководослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості" від 01 липня 2020 року №144, документи, що їх створюють юридичні особи, обов`язково повинні мати такі реквізити: найменування юридичної особи (04), назва виду документа (09) (не зазначають на листах), дата документа (10), реєстраційний індекс документа H1L заголовок до тексту документа (19), текст документа (20), підпис (для електронних документів — електронний підпис або електронна печатка в разі відсутності електронного підпису) (22). На запит Головного управління, щодо отримання необхідних для перерахунку пенсії документів про заробіток за період роботи в зоні відчуження до ВП "Південноукраїнська АЕС" АТ "НЕК "Енергоатом", отримано довідку про заробітну плату від 16 травня 2025 року №50 не встановленого зразка (в зв`язку з відсутністю первинних документів) Отже, підстави для перерахунку пенсії з урахуванням зазначених довідок, відсутні.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року іншими учасниками справи не оскаржено.
Таким чином, відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в частині задоволених позовних вимог.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Миколаївській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 (категорія 1), що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 , виданим Миколаївською обласною державною адміністрацією 13 березня 2020 року.
Згідно з довідкою Обласної медико-соціальної експертної комісії від 17 липня 2012 року серія 10 ААА №985086 позивач є особою з інвалідністю ІІ групи довічно, захворювання пов`язане з роботами з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Відповідно до розпорядження Управління ПФУ в м. Южноукраїнську від 30 липня 2003 року №104920 позивачу призначено пенсію по інвалідності в розмірі фактичних збитків (група інвалідності ІІІ, захворювання внаслідок аварії на ЧАЕС) з 04 червня 2003 року. 
Згідно з матеріалами пенсійної справи позивача вищенаведене розпорядження прийнято, зокрема, на підставі довідок Державного підприємства НАЕК "Енергоатом" ВП "Южно-Українська АЕС" про розмір заробітної плати в зоні відчуження від 10 червня 2003 року №129 (далі – Довідка №129) та №211 (без дати) (далі – Довідка №211). 
Відповідно до рішення відповідача від 28 лютого 2025 року №948070104920 позивачу нараховано пенсію по інвалідності в розмірі 78046,80 грн, до виплати (з врахуванням максимального розміру пенсії) – 23 610 гривень.
Листом від 22 серпня 2025 року №1400-0307-8/71704 відповідач повідомив позивача, що в результаті перевірки документів його пенсійної справи було встановлено невідповідність Довідки №129 і Довідки №211 вимогам ст. 57 Закону №796-ХІІ та п.3 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 (далі – Порядок №1210).
Рішенням відповідача від 22 серпня 2025 року №948070104920 розмір пенсії позивача внаслідок перерахунку з 01 березня 2025 року зменшено до 17 730,62 грн.
08 вересня 2025 року позивач звернувся до відповідача про здійснення перерахунку пенсії по інвалідності.
У листі від 22 вересня 2025 року №15613-14478/Р-02/8-1400/25 відповідач відмовив йому у проведенні перерахунку, обґрунтувавши свою відповідь тим, що Довідка №129, Довідка №211 і довідка ВП "Південноукраїнська АЕС" АТ "НЕК "Енергоатом" від 16 травня 2025 року №50 (далі – Довідка №50) не відповідають вимогам ст. 57 Закону №796-ХІІ та п.3 Порядку №1210.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що прийняттям Закону №1584-IX не досягаються всупереч рішенню Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-р(ІІ)/2021 мінімальні гарантії у сфері соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Суд першої інстанції зазначив, що у рішенні від 03 квітня 2024 року у справі №4-р(І)/2024 Конституційний Суд України вказав, що на виконання імперативних вимог статей 3, 16, 50 Конституції України парламент зазначив, що у частині четвертій ст. 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, по I групі інвалідності – 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності – 8 мінімальних пенсій за віком;по III групі інвалідності – 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам – 3 мінімальних пенсій за віком. За наведеного слідує, що до спірних правовідносин слід застосувати норми Закону №796-XII в редакції Закону №230/96-ВР.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для застосування норми ст. 54 Закону №796-ХІІ у редакції, яка б передбачала виплату позивачу пенсії у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-р(ІІ)/2021.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 54 Закону 796-ХІІ у редакції Закону №1584-IX визначені розміри пенсій є нижчими, аніж були в редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 06 червня 1996 року №230/96-ВР.
У Рішенні від 17 липня 2018 року №6-р/2018 Конституційний Суд України зауважив, що "скасування пільг, компенсацій та гарантій не відповідає конституційному обов`язку держави, передбаченому у ст. 16 Конституції України, щодо осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені Конституцією України від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України" (абзац п`ятий п.4 мотивувальної частини).
У Рішенні від 07 квітня 2021 року №1-р(ІІ)/2021 Конституційний Суд України, здійснивши порівняльний аналіз ч.4 ст. 54 Закону 796-ХІІ у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 06 червня 1996 року №230/96-ВР та п.п.11, 12 Порядку №1210, дійшов висновку, що Кабінет Міністрів України визначив істотно менші мінімальні розміри державної пенсії особам, на яких поширюється дія ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ніж їх було гарантовано на законодавчому рівні ч.4 цієї ст. Закону 796-ХІІ у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 06 червня 1996 року №230/96-ВР. Водночас приписи ст.ст. 3, 16, 50 Конституції України у їх взаємозв`язку зобов`язують державу за будь-яких обставин забезпечити особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, посилений соціальний захист, реалізацію їх права на відшкодування завданої шкоди здоров`ю.
Конституційний Суд України виходив із того, що держава може змінювати законодавче регулювання у сфері соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, проте в разі зміни такого регулювання вона не повинна вдаватися до обмежень, що порушують сутність їх індивідуальних прав, а досягнутий рівень соціального захисту має бути збережено.
Також у зазначеному рішенні Конституційний Суд України зазначив, що соціальні зобов`язання держави перед громадянами, які втратили здоров`я внаслідок того, що держава свого часу зобов`язала їх взяти участь у подоланні наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - катастрофи планетарного масштабу, та які зазнали інвалідності внаслідок таких дій, а також перед особами з інвалідністю з числа потерпілих від цієї катастрофи не мають залежати від фінансових можливостей держави та її економічного становища.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі №913/204/18 та від 10 березня 2020 року у справі №160/1088/19).
Як було зазначено вище, у пункті 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-р(ІІ)/2021 приписано Верховній Раді України протягом трьох місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення привести нормативне регулювання, встановлене ст. 54 Закону №796-ХІІ у редакції Закону №76 щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.
Окремо Конституційний Суд України зауважив, що у разі неприведення нормативного регулювання, встановленого ст. 54 Закону №796-ХІІ у редакції Закону №76 щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, застосуванню підлягатиме ч.4 ст. 54 Закону №796-ХІІ у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 06 червня 1996 року №230/96-ВР.
Відповідно ч.ч.5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Аналогічні спірні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді. В постановах від 17 квітня 2024 року у справі №460/20412/23 (п.56 постанови) від 15 травня 2024 року у справі №400/12171/21 (п.62 постанови) Верховний Суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин слід застосувати норми Закону №796-XII в редакції Закону №230/96-ВР.
Крім того Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові від 10 грудня 2024 року у справі №240/1121/24 вказав: 
"...п.76. Враховуючи, що внесеними Законом №1584-IX змінами до ст. 54 Закону №796-XII встановлено менші розміри пенсії, аніж ті, які було передбачено зазначеною статтею в редакції Закону №230/96-ВР, судова палата констатує, що законодавець вчергове порушив право на належний рівень соціального захисту та засадничий обов`язок держави щодо відшкодування завданої шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у зв`язку з чим до спірних правовідносин у цій справі слід застосувати норми Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР.
п.77. За таких обставин, судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав не знайшла підстав для відступлення від правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2024 року у справі №460/20412/23, від 12 травня 2024 року у справі №400/12117/21, від 10 вересня 2024 року у справі №240/34675/23, від 11 вересня 2024 року у справах №240/590/24, №240/739/24, від 12 вересня 2024 року у справі №240/1024/24, від 02 жовтня 2024 року у справах від №400/5534/23, №240/955/24, №240/1092/24, №240/1067/24, №240/34883/23..."
Колегія суддів зазначає, що висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 грудня 2024 року у справі №240/1121/24, відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків суду першої інстанції не спростовують, тоді як факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 02 квітня 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.