ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

10 березня 2026 року	Справа №160/25651/25 	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі Комісії з розгляду питань, пов?язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про визнання дій протиправними та зобов?язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі Комісії з розгляду питань, пов?язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, в якій позивач просить:
- визнати протиправною відмову Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов?язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв?язку із втратою працездатності у розмірі 25 %, оформлену протоколом засідання № 56/в від 04.07.2025;
- зобов?язати Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов?язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв?язку із частковою втратою працездатності без встановлення інвалідності внаслідок поранення (травми, контузії), отриманої під час виконання обов?язків військової служби;
- стягнути з Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов?язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги через пропуск тримісячного строку після звільнення з військової служби. Вважає відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв?язку з втратою працездатності у розмірі 25% безпідставною, незаконною. Вказує, що не міг звернутися у встановлений строк у зв?язку з відсутністю необхідних документів, відтак причини пропуску є поважними та сталися з об?єктивних підстав. З урахуванням обставин, викладених у позові, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.09.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що 20.08.2022 позивач отримав травму, що стало підставою розладів після поранення і погіршення стану здоров?я. 08.04.2024 отримано свідоцтво про хворобу № 609-п в пункті 13 вказано - на підставі статті 17-а графи І Розкладу хвороб непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку. 22.05.2024 позивача було звільнено з військової служби. 31.10.2024 - 25% втрати працездатності внаслідок захворювання, пов?язаного із захистом Батьківщини (дата встановлення страхового випадку - 08.04.2024). Аналіз п. 7 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII дозволяє прийти до висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги виникає при дотриманні наступних умов: 1. отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин; 2. часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності має виникнути не пізніше ніж через три місяці після звільнення особи з військової служби. Як зазначалося вище, 31.10.2024 - 25% втрати працездатності внаслідок захворювання, пов?язаного із захистом Батьківщини (дата встановлення страхового випадку - 08.04.2024), отже перша умова дотримана.Натомість, позивача звільнено з військової служби 22.05.2024, а 31.10.2025 встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок захворювання, пов?язаної із захистом Батьківщини, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби. Таким чином друга умова для застосування до даних правовідносин пункт 7 частини 2 статті 16 Закону № 2011-XII недотримана.
Від позивача до суду надійшли додаткові пояснення, в яких вказано, що своїм рішенням відповідач порушує право позивача на соціальний захист та отримання належної грошової допомоги, у зв`язку із встановленням йому часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок поранення (травми, контузії), отриманої під час виконання обов`язків військової служби.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач у лютому 2022 року мобілізований до лав ЗСУ країни та є учасником бойових дій, що підтверджується посвідчення серія НОМЕР_1 від 21.02.2024.
Позивач брав безпосередню участь в бойових діях, перебував в зоні проведення бойових дій в період з 27.02.2022 по 22.08.2022, з 30.09.2022 по 22.11.2022, з 29.11.2022 по 08.12.2022, з 01.07.2023 по 31.07.2023, з 01.08.2023 по 10.08.2023, з 16.08.2023 по 31.08.2023, з 01.09.2023 по 09.09.2023, що підтверджується довідками про безпосередню участь в бойових діях від 12.02.2024 № 93, №1565/6312 від 05.12.2023 від 22.12.2022 № 1565/6497, 
Судом встановлено, що 20.08.2022 о 21 годині 51 хвилин, під час захисту Батьківщини, а саме: виконання бойових завдань, на визначеній позиції за межами населеного пункту Новоданилівка Запорізької області, внаслідок обстрілу ворожої артилерії отримав: ЗЧМП, струс головного мозку (довідка про обставини травми від 30.08.2022 №61 видана командиром військової частини НОМЕР_2 ). 
Позивача 23.08.2022 доставлено до в/ч НОМЕР_3 з діагнозом ВТ (20.08.2024), ЗЧМТ, Струс головного мозку. Акубаротравма. Перебував на обстеженні у в/ч НОМЕР_3 з 23.08.2022 по 29.08.2022, у КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» ДОР з 30.10.2023 по 02.11.2023, у КНП КОР «КОЦМЗ» з 05.12.2023 по 04.01.2024, у НВМКЦ «ГВКГ» з 14.02.2024р. по 09.02.2024.
У свідоцтві про хворобу № 609-п (пункт 13) вказано, що на підставі статті 17-а графи І Розкладу хвороб позивач непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.
З матеріалів справи вбачається, що 22.05.2024 позивача було звільнено з військової служби.
Відповідно до Довідки МСЕК серія 12ААА №031355 від 31.10.2024 позивачу визначено втрату працездатності у розмірі 25 відсотків.
Після встановлення ступеня втрати професійної працездатності 25% позивач звернувся за призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.
Проте, протоколом №56/в від 04.07.2025 позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги через пропуск тримісячного строку після звільнення з військової служби.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно доЗакону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до ст.41 Закону №2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом №2011-XII.
Статтею 16 Закону №2011-ХІІ регламентовано питання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Частиною 1 ст.16 Закону №2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цимЗакономмають право на її отримання.
Відповідно до п.7 ч.2 ст.16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (ч.9 ст.16-3 Закону №2011-XII).
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначає Порядок №975.
Згідно із положеннями пункту 3 цього Порядку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Абзацом 2 пункту 7 Порядку № 975 визначено, що у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках від 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленогозакономдля працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
За змістом наведених норм право звільненої з військової служби особи на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із частковою втратою працездатності обмежено:
тримісячним строком для встановлення такій особі часткової втрати працездатності, що рахується з дня звільнення такої особи з військової служби;
причинами отримання такою особою поранення (контузії, травми або каліцтва) або захворювання, оскільки останні повинні бути набуті особою саме під час виконання нею обов`язків військової служби або також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин.
Відповідачем не заперечується факт втрати позивачем професійної працездатності внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини.
Єдиною підставою для відмови в призначенні одноразової грошової допомоги, за оскаржуваним рішенням, є те, що ступінь втрати працездатності внаслідок поранень було встановлено позивачу у понад тримісячний термін після звільнення з військової служби.
Разом з тим, сплив встановленого строку не завжди може означати про втрату гарнатованих гарантій наданих Законом.
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин слід враховати висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За правовим висновком Верховного Суду у постанові від 15.12.2023 у справі №380/2772/21, встановлення законодавцем обмеженого строку є однією з умов дисциплінування фізичних осіб як учасників публічно-правових відносин при реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги. У випадку пропуску такого строку виключними підставами для визнання судом поважними причин такого пропуску може бути лише наявність об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Разом з тим, це не означає, що зі збігом цього строку особа безумовно втрачає соціальні гарантії, які надані їй Законом, зокрема можливість реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у виключних випадках із застосуванням судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову).
Верховний Суд у постанові від 15.12.2023 у справі № 380/2772/21 дійшов висновку про те, що за об`єктивної відсутності у особи можливості для отримання відповідної довідки МСЕК у строки, визначені законодавством, ця особа не має зазнавати негативних наслідків від того, що огляд не відбувся у межах 3 місячного строку.
Аналогічна правова позиція була також викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 у справі № 826/7472/18, від 08.09.2022 у справі № 200/4753/20-а та від 15.11.2023 у справі № 160/11386/20 та від 15.12.2023 у справі № 380/2772/21.
Як встановлено вище по незалежним від позивача причинам довідку МСЕК він отримав лише 31.10.2024.
Позивач об`єктивно не мав можливості отримати відповідну довідку МСЕК у строк, визначений законодавством, через проходження медичного обстеження з моменту отримання відповідного направлення, оскільки протягом тривалого часу проходив медичний огляд, у зв`язку з чим, він не міг своєчасно пройти медичний огляд та отримати висновок МСЕК.
Отже, відповідач, не врахувавши всі обставини, в оскаржуваному рішенні та дійшов помилкового висновку про відсутність у позивача права на допомогу у зв`язку з пропуском тримісячного строку.
Враховуючи наведене оскаржуване рішення про відмову у здійсненні нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги є протиправним та підлягає скасуванню в частині пункту 22.
Оскаржуване рішення не може бути визнано протиправним і скасовано повністю, оскільки прийнято не лише відносно позивача.

Щодо позовних вимог в частині зобов?язання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов?язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв?язку із частковою втратою працездатності без встановлення інвалідності внаслідок поранення (травми, контузії), отриманої під час виконання обов?язків військової служби, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.23 Порядку № 975 розпорядник бюджетних коштів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення зазначених документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують підтвердження обставин, зазначених у документах, чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявнику з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.
Отже, відповідач приймає відповідне рішення про призначення одноразової грошової допомоги, а виплата одноразової грошової допомоги здійснюється на підставі наказу уповноваженого органу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею.
За приписами ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог ч.1ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., суд виходить з анступного.
За змістом приписів ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1 та 2 статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Як зазначалося вище, за правилами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Судом встановлено, що 01.09.2025 між адвокатом Ільїним Олександром Миколайовичем та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги №0109/1, відповідно до умов якого Клієнт в порядку та на умовах, визначених цим Договором, дає право представляти його інтереси в громадських, адміністративних установах, в усіх судах загальної юрисдикції та апеляційних судах, в тому числі у Верховному суді, органах державної виконавчої служби, та інших державних органах, в органах місцевого самоврядування, представляти інтереси в усіх підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності, в тому числі у справах про адміністративні правопорушення (п. 1.1 Договору).
Клієнт делегує Адвокату наступні права: представляти інтереси клієнта та приймати участь у справі за позовом ОСОБА_1 до Комісії з розгляду питань, пов?язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про визнання дій протиправними та зобов?язання вчинити певні дії, розробити правову позицію у справі, скласти позовну заяву, підготувати позовні матеріали та подати їх в суд, подавати апеляційні скарги, клопотання, знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії рішень, ухвал, брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, знайомитися з журналом судового за сідання, знімати з нього копії та подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, прослуховувати запис фіксування судового засідання технічними засобами, робити з нього копії, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, оскаржувати рішення і ухвали суду, змінювати підставу або предмет позову, збільшувати або зменшувати розмір позовних вимог, відмовитись від позову, визнати позов повністю або частково, пред?явити зустрічний позов, укладати мирову угоду, користуватися іншими процесуальними правами встановленими ЦПК, КПК, КАСУ, КУПАП ТОЩО (п. 1.2 Договору).
Клієнт зобовязується оплатити Адвокату вартість юридичних послуг у розмірі 5000,00 (п?ять тисяч) гривень за ведення справи щодо визнання протиправною бездіяльність Комісії з розгляду питань, пов?язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв?язку із втратою працездатності у розмірі 25 % ОСОБА_1 під час підготовки до звернення до суду, та провадження її судом першої інстанції до вирішення спору по суті (п. 2.2.4 Договору).
За результатом наданих послуг між сторонами було підписано акт приймання-передачі виконаних робіт від 09.09.2025, відповідно до якого сторнами погоджено, що надані послуги виконані в повному обсязі на загальну суму 5000,00 грн.
Оплата послуг підтверджується квитанцією №8389-3647-6041-2981 від 05.09.2025 у розмірі 5000,00 грн.
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.
Відповідно до частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява № 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Верховний Суд у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі №826/841/17 зазначив, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Суд зазначає, що дана справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
При цьому, також необхідно враховувати, що у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказано на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
В той же час, за переконанням суду визначена позивачем та адвокатом сума за надання правничої допомоги в розмірі 5000,00 грн. не є обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу. 
Отже, суд доходить висновку, що заявлена до відшкодування сума витрат є неспівмірною із складністю даної справи та не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
В той же час, оскільки позивач, у зв`язку із неправомірними діями відповідача, був змушений звернутися до суду за захистом порушеного права, враховуючи принцип співмірності, суд доходить висновку про необхідність присудження на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі Комісії з розгляду питань, пов?язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про визнання дій протиправними та зобов?язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати п.22 рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №56/в від 04.07.2025 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв?язку із втратою працездатності у розмірі 25 % ОСОБА_1 .
Зобов?язати Міністерство оборони України прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв?язку із частковою втратою працездатності без встановлення інвалідності внаслідок поранення (травми, контузії), отриманої під час виконання обов?язків військової служби.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн..
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Маковська