Провадження №	2/447/292/26 	
Справа №	447/3480/25 	

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

25.03.2026           м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Львівської області
у складі: головуючої судді Рябчун А. В.,
за участі секретаря с/з – Непопалової М. Г.,
представника позивача – адвоката Євдотьєва А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Миколаїв у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокатка Савчак Я. О. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою.
Позов мотивовано тим, що 17 квітня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивачка передала, а відповідач прийняв у борг 12 500 (дванадцять тисяч п`ятсот) доларів США (10 000,00 доларів США – заборгованість за основною сумою, 2 500,00 грн – заборгованість за відсотками). На підтвердження зобов?язань відповідачем складено розписку про отримання грошових коштів. Відповідно до розписки кошти мали бути повернуті позичальникові у термін до 15 листопада 2024 року.
Представник позивача зазначає, що на вимоги відповідач кошти повертати відмовляється, боргові зобов`язання не виконує.
Посилаючись на положення статей 207, 525, 526, 527, 530, 626, 628, 638, 1046, 1047, 1049 ЦК України, практику Верховного Суду, вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.
Ураховуючи наведене, представник ОСОБА_1 - адвокатка Савчак Я. О. просить суд:
- стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 12 500,00 доларів США.
- вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Процесуальні дії суду та участь сторін у розгляді справи
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 жовтня 2025 року справа передана для розгляду судді Рябчун А. В. 
Відповідно до вимог частини 6 статті 187 ЦПК України судом 30 жовтня 2025 року було скеровано запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 .
Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №1951282 від 30 жовтня 2025 року, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 30 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, підготовче провадження призначено на 25 листопада 2025 року.
Протокольною ухвалою суду від 25 листопада 2025 року клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено частково. Постановлено судове засідання, призначене на 25 листопада 2025 року, проводити в режимі відеоконференції. У задоволенні іншої частини клопотання – відмовлено.
Протокольною ухвалою суду від 25 листопада 2025 року в судовому засіданні оголошено перерву до 06 січня 2026 року.
Ухвалою суду від 05 січня 2026 року клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Євдотьєва А. О. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції – задоволено.
Ухвалою суду від 06 січня 2026 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 05 лютого 2026 року.
Протокольною ухвалою суду від 05 лютого 2026 року в судовому засіданні оголошено перерву 03 березня 2026 року.
Протокольною ухвалою суду від 03 березня 2026 року в судовому засіданні оголошено перерву 25 березня 2026 року.
Відповідач в судові засідання 25 листопада 2025 року, 06 січня 2026 року, 05 лютого 2026 року та 03 березня 2026 року, 25 березня 2026 року не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином в розумінні вимог пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. 
З дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства суд направив відпові-дачці рекомендованим листом з повідомленням про вручення ухвалу про відкриття прова-дження у справі за зареєстрованим місцем проживання, отриманим за відомостями з Єдино-го державного демографічного реєстру у порядку ст.187 ЦПК України.
Окрім цього, суд також повідомив відповідача про розгляд справи через оголошення на сайті на офіційному веб-порталі Судової влади України (через веб-сайт Миколаївського рай-онного суду Львівської області).

Відзив на позовну заяву відповідач не подав.

Фактичні обставини справи
Відповідно до копії розписки від 17 квітня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивачка передала, а відповідач прийняв у борг 12 500 доларів США. Згідно з розпискою кошти мали бути повернуті позичальникові у термін до 15 листопада 2024 року.
04 вересня 2025 року на адресу ОСОБА_2 було надіслано досудову вимогу з вимогою сплатити боргові зобов`язання, у тому числі, за розпискою від 17 квітня 2024 року.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Крім того, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.
Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
На підтвердження факту укладення договору позики та, відповідно, факту передачі коштів за договором позики, представником позивача до матеріалів справи долучено копію розписки від 17 квітня 2024 року. Також на адресу суду представником позивача надіслано оригінал розписки, який був досліджений в судовому засіданні 25 березня 2026 року.
Заперечень щодо укладення договору позики у формі розписки відповідач не надав. У матеріалах справи також відсутні заперечення відповідача щодо факту отримання коштів у розмірі 10 000 доларів США на підставі розписки від 17 квітня 2024 року.
У частинах 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частиною 1 статті 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Згідно зі статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, які знаходяться у матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
За своєю природою принцип змагальності судового процесу засновується на розподілі процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - покладається на відповідача.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів.
Надаючи правову оцінку вказаній розписці від 17 квітня 2024 року суд виходить з того, що договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Текст наданого позивачем «зобов`язання» від 17 квітня 2024 року свідчить про отримання відповідачем коштів, оскільки цей документ вчинений у формі, що відповідає вимогам ЦК України. При цьому судом враховано, що в тексті розписки відповідач вказує про отримання від позивачки у борг 10 000 доларів США та зобов`язується повернути борг у розмірі 12 500 доларів США (з процентами) у строк до 15 листопада 2024 року.
Відповідно до статті 204 ЦК України вчинений сторонами правочин є дійсним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, тоді як обов`язок щодо спростування презумпції правомірності правочину покладається на відповідача.
Під час розгляду справи стороною відповідача не надано належних доказів на підтвердження того, що кошти ним фактично отримані не були. Крім того, відповідач не оспорював дійсність укладеного між сторонами договору позики, не надав належних доказів, які б підтверджували, що він не складав та не підписував розписку, датовану 17 квітня 2024 року.
Ураховуючи зазначене, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи зазначене, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 5 219,56 грн..
На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 12, 76, 77, 78, 80, 81 141, 246, 258, 259, 264, 265, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою – задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 12 500 (дванадцять тисяч п`ятсот) доларів США.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 5 219 (п`ять тисяч двісті дев`ятнадцять) гривень 56 копійок.
Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .
Повний текст судового рішення виготовлений та підписаний 25 березня 2026 року.

Суддя:  Анна Рябчун