ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/4845/22 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н.П.
Суддів: Кобаля М.І., Файдюка В.В. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року, суддя Пляшкова К.О., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила:
1) визнати протиправною відмову відповідача у призначенні позивачці страхових виплат, оформлену листом від 24 січня 2022 року № ЗПІ-2-02.1;
2) зобов`язати відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення страхових виплат від 19.01.2022 з урахуванням висновків суду та призначити страхові виплати позивачці у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, що стався на момент роботи в Державному підприємстві «Державна циркова компанія України».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 09 лютого 2021 року звернулася з заявою до Правобережного відділення Управління за призначенням їй страхових виплат, додавши до заяви акт про нещасний випадок від 12 червня 2000 року № 1 та довідку МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності від 03 грудня 2020 року серії АБ № 0049787.
Відповідачем розглянуто оригінал акта про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 від 12 червня 2000 року № 1 та прийнято рішення, що наданий акт складений на бланку, який не відповідає вимогам діючого на момент настання нещасного випадку Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 № 623 (в редакції Постанови КМУ від 17.06.1998 № 923).
Листом від 25 лютого 2021 року № 1094-02.1 відповідачем відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_1 з приводу призначення страхових виплат, посилаючись на невідповідність бланку акта про нещасний випадок за ф. Н-1.
ОСОБА_1 повторно звернулась до Правобережного відділення Управління із заявою про призначенні страхових виплат у зв`язку з нещасним випадком на виробництві від 19 січня 2022 року.
Листом від 24 січня 2022 року № ЗПІ-2-02.1 відповідачем повідомлено про розгляд запиту від 21 січня 2022 року № 2 та зауважено, що відповідно до пункту 1 статті 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» для розгляду справ про страхові виплати до фонду подається акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; визначено, що справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.
У зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду, справу №640/4845/22 передано на розгляд до Луганського окружного адміністративного суду.
Відповідно до ухвали Луганського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). 
Допущено заміну відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві його правонаступником Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано відмову Правобережного відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві у призначенні ОСОБА_1 страхових виплат, оформлену листом від 24 січня 2022 року № ЗПІ-2-02.1.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення страхових виплат від 19 січня 2022 року у встановленому Законом України від 23.09.1999 № 1105-ХIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» порядку з урахуванням акта за формою Н-1 від 12 червня 2000 року № 1 про нещасний випадок та прийняти відповідне рішення.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням Луганського окружного адміністративного суду, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав виходу із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 уклала 29 липня 2009 року шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_1 .
У період з 10 квітня 1995 року по 29 вересня 2005 року ОСОБА_1 працювала артисткою в Державній цирковій компанії України (Державне підприємство «Український цирк», Укрдержцирк), що підтверджено записами у трудовій книжці позивачки. 
06 червня 2000 року о 13.00 год. з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, внаслідок якого нею отримано травму, про що 12 червня 2000 року складено акт № 1 за формою Н-1.
Згідно із довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 03 грудня 2020 року серії АБ № 0049787 ОСОБА_1 в ході первинного огляду встановлено 40 % втрати професійної працездатності з 09 листопада 2020 року по 01 грудня 2021 року.
Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 15 листопада 2021 року серії АБ № 0049790 ОСОБА_1 в ході повторного огляду встановлено 40 % втрати професійної працездатності з 01 грудня 2021 року по 01 грудня 2022 року.
Разом з тим, ОСОБА_1 звернулася до Правобережного відділення Управління із заявою від 09 лютого 2021 року про прийняття документів згідно з розпискою, наданою у додатку, для формування особової справи потерпілої на виробництві для подальшого прийняття рішення щодо призначення страхових виплат.
У відповідь позивачем отримано лист Правобережного відділення Управління від 25 лютого 2021 року № 1094-02.1, яким повідомлено, що відділом профілактики страхових випадків Управління розглянуто оригінал акта за формою Н-1, складеного внаслідок нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1 06 червня 2000 року в Державній цирковій компанії та проінформовано, що наданий акт за формою Н-1 складений на бланку, який не відповідає вимогам, діючого на момент настання нещасного випадку, Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 № 623 (в редакції Постанови КМУ від 17.06.1998 № 923) (лист відділу Управління від 16 лютого 2021 року № 1274-5). Зауважено, що встановлення правомірності прийняття акта про нещасний випадок за формою Н-1 може бути визначено в судовому порядку. Невідповідність акта вимогам чинного законодавства, на момент настання нещасного випадку має істотне значення при розгляді справ та прийнятті рішення щодо призначення страхових виплат, тому документи повернуті без виконання.
ОСОБА_1 повторно звернулася до Правобережного відділення Управління із заявою від 19 січня 2022 року про призначення страхових виплат у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, що стався за час роботи у Державній цирковій компанії України.
У відповідь позивачем отримано лист Правобережного відділення Управління від 24 січня 2022 року № ЗПІ-2-02.1, яким повідомлено, що відповідно до пункту 1 статті 43 Закону № 1105-ХIV для розгляду справ про страхові виплати до Фонду подається акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть. Відділом профілактики страхових випадків Управління розглянуто оригінал акта за формою Н-1, складеного внаслідок нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1 06 червня 2000 року в Державній цирковій компанії. Відділ Управління інформує, що наданий акт за формою Н-1 складений на бланку, який не відповідає вимогам, діючого на момент настання нещасного випадку, Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 № 623 (в редакції Постанови КМУ від 17.06.1998 № 923). Зауважено, що встановлення правомірності прийняття акта про нещасний випадок за формою Н-1 може бути визначено в судовому порядку. Невідповідність акта вимогам чинного законодавства, на момент настання нещасного випадку має істотне значення при розгляді справ про страхові виплати, тому відсутні правові підстави для призначення страхових виплат. Надані заявником документи повернуті на його адресу.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли у справі, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Закон України від 23.09.1999 № 1105-ХIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105-ХIV в редакції, чинній на час звернення позивача з заявою про призначення страхової виплати) відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючим громадянам щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, у разі нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, охорони їхнього життя та здоров`я.
За приписами статті 1 Закону № 1105-ХIV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
види загальнообов`язкового державного соціального страхування: у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності; від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (далі - страхування від нещасного випадку); медичне (пункт 1);
загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - соціальне страхування) - загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - соціальне страхування) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України (пункт 3);
нещасний випадок - обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть (пункт 5);
об`єкт соціального страхування - страховий ризик та страховий випадок, із настанням яких у застрахованих осіб (членів їхніх сімей, інших осіб) виникає право на страхові виплати та соціальні послуги відповідно до цього Закону залежно від видів соціального страхування (пункт 6);
страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає соціальному страхуванню відповідно до видів соціального страхування (пункт 8);
страховик - Пенсійний фонд України (пункт 9);
страхові випадки: за соціальним страхуванням від нещасного випадку - нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання (у тому числі встановлене чи виявлене у період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів), що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму; нещасний випадок, що стався, або професійне захворювання, яке виникло внаслідок порушення застрахованим нормативних актів про охорону праці; за соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності - подія, з настанням якої виникає право застрахованої особи, членів її сім`ї або іншої особи на отримання відповідно до цього Закону страхових виплат (пункт 10);
страхові кошти - акумульовані страхові внески, суми від фінансових санкцій та інші надходження відповідно до законодавства для здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг згідно з цим Законом (пункт 12);
суб`єкти соціального страхування - застрахована особа, члени її сім`ї або інша особа у випадках, передбачених цим Законом, страхувальник та страховик (пункт 14).
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 4 Закону № 1105-ХIV Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 9 Закону № 1105-ХIV основними завданнями Фонду та його робочих органів є надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 16 Закону № 1105-ХIV застраховані особи мають право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 35 Закону № 1105-ХIV страхуванню від нещасного випадку підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), гіг-контракту, іншого цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, зокрема які є резидентами Дія Сіті, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів, або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню від нещасного випадку на інших підставах.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 36 Закону № 1105-ХIV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.
Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці».
Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення реабілітації у сфері охорони здоров`я, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.
Частиною сьомою статті 36 Закону № 1105-ХIV визначено, що страхові виплати складаються із:
1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);
2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);
3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;
4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.
У частинах першій, другій статті 38 Закону № 1105-ХIV установлено, що ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров`я. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, причину, час настання та групу інвалідності у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також необхідні види медичної та соціальної допомоги.
Огляд потерпілого, складання та корегування індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю, в якій визначаються види реабілітаційних заходів та строки їх виконання, проводиться МСЕК за умови подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту профпатології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду, суду чи прокуратури.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 42 Закону № 1105-ХIV сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров`я.
Частиною першою статті 43 Закону № 1105-ХIV визначено, що для розгляду справ про страхові виплати до Фонду подаються: 1) акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та/або висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть; 2) документи про необхідність подання додаткових видів допомоги.
Відповідно до частин першої, другої статті 44 Закону № 1105-ХIV Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів.
Рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.
Статтею 45 Закону № 1105-ХIV визначено, що Фонд відмовляє у страхових виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо мали місце:
1) навмисні дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання приписів та обмежень лікаря) потерпілого, спрямовані на створення умов для настання страхового випадку;
2) подання роботодавцем, іншими органами, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілим Фонду свідомо неправдивих відомостей про страховий випадок;
3) вчинення застрахованим умисного кримінального правопорушення, що призвів до настання страхового випадку.
Фонд відмовляє у виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов`язаним з виробництвом.
Відповідно до частин першої, третьої, четвертої, п`ятої, шостої, сьомої статті 47 Закону № 1105-ХIV страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду:
1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;
2) особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.
Якщо справи про страхові виплати розглядаються вперше по закінченню трьох років з дня втрати потерпілим працездатності внаслідок нещасного випадку або з дня смерті годувальника, страхові виплати провадяться з дня звернення.
Виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.
Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.
Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.
Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».
Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 № 11 затверджено Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат (далі Порядок № 11), який був чинним на час звернення позивача до Управління із заявою про призначення страхових виплат.
Пунктом 1.3 Порядку № 11 визначено, що управління (відділення) Фонду розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або осіб, які мають право на страхові виплати, за наявності усіх необхідних документів, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон) та цим Порядком і приймають відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження останнього документа.
Рішення про страхові виплати приймається начальником управління Фонду або за його письмовим дорученням начальником підпорядкованого відділення Фонду та оформляється постановою (у тому числі в разі призначення страхової виплати за рішенням суду), у якій зазначаються дані про потерпілого та осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах (абзац перший пункту 1.4 Порядку № 11).
Згідно з пунктом 1.10 Порядку № 11 управління (відділення) Фонду може відмовити у страховій виплаті потерпілому у випадках, передбачених статтею 45 Закону.
У пункті 3.1 Порядку № 11 визначено, що для призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати до управління (відділення) Фонду подається:
заява особисто за встановленою виконавчою дирекцію Фонду формою;
копія паспорта;
копія реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) або сторінки паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті).
Копії документів засвідчуються працівником управління (відділення) Фонду при пред`явленні оригіналів.
Працівниками управління (відділення) Фонду до справи про страхові виплати додаються:
оригінал акта розслідування нещасного випадку або акта розслідування професійного захворювання (отруєння) за формою, встановленою Кабінетом Міністрів України;
оригінал виписки медико-соціальної експертної комісії (далі МСЕК) про ступінь втрати професійної працездатності;
інформація з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про нараховану заробітну плату (дохід) та сплату страхових внесків. У разі коли відомості про застраховану особу Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не містять усіх необхідних даних для визначення розміру середньої заробітної плати, працівники управління (відділення) Фонду отримують інформацію у страхувальника. У разі відсутності страхувальника на момент формування справи про страхові виплати, довідку, що підтверджує розмір заробітної плати перед настанням страхового випадку, може надати потерпілий;
інформація з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про трудові, цивільно-правові відносини потерпілого, реєстрацію фізичної особи підприємця, члена фермерського господарства, члена особистого селянського господарства, самозайнятої особи на момент настання страхового випадку в залежності від місця, де стався страховий випадок. У разі відсутності такої інформації потерпілим надаються копії документів, які підтверджують, що на момент настання страхового випадку він працював саме у того страхувальника, у якого стався нещасний випадок або зареєстровано професійне захворювання.
Право на отримання потерпілим одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати настає з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.
У разі відсутності документів, необхідних для призначення виплат в управліннях (відділеннях) Фонду, та наявності їх у потерпілого, він може надати ці документи для призначення виплат.
Зазначені документи формуються в справу про страхові виплати та зберігаються в управлінні (відділенні) Фонду.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 № 623 (в редакції постанови КМ № 923 від 17.06.98) затверджено Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях (далі - Положення № 623 в редакції, чинній на час складання акта за формою Н-1).
Згідно з абзацом першим пункту 1 розділу І Положення № 623 розслідуванню підлягають травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні отруєння та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори (далі - нещасні випадки), що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності перевести потерпілого на іншу (легшу роботу) терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті на підприємстві.
В абзаці першому пункту 2 розділу І Порядку № 623 за результатами розслідування складається акт за формою Н-1 (додаток 1) і беруться на облік нещасні випадки, що сталися з працівниками під час виконання трудових (посадових) обов`язків.
Якщо за підсумками розслідування буде вирішено, що нещасний випадок не підлягає обліку і на нього не повинен складатися акт за формою Н-1, то в такому разі складається акт за формою НТ (невиробничий травматизм). Вимоги цього Положення на такий випадок не поширюються (пункт 9 розділу І Порядку № 623).
Абзацом першим пункту 12 розділу І Порядку № 623 визначено, що власник, одержавши повідомлення про нещасний випадок, організує його розслідування комісією, до складу якої включаються: керівник (спеціаліст) служби охорони праці підприємства (голова комісії), керівник структурного підрозділу або головний спеціаліст, представник профспілкової організації, членом якої є потерпілий, або уповноважений трудового колективу з питань охорони праці, якщо потерпілий не є членом профспілки, а у разі гострих професійних захворювань (отруєнь) також спеціаліст санепідстанції.
Згідно із абзацами першим-шостим пункту 13 розділу І Порядку № 623 комісія з розслідування нещасного випадку зобов`язана протягом трьох діб: обстежити місце нещасного випадку, опитати свідків і осіб, які причетні до нього, та одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо; розглянути і оцінити відповідність умов праці вимогам нормативних актів про охорону праці; установити обставини і причини, що призвели до нещасного випадку, визначити осіб, які допустили порушення нормативних актів, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; скласти акт за формою Н-1 у п`яти примірниках і передати його на затвердження власникові; у випадках гострих професійних захворювань (отруєнь) крім акта за формою Н-1 складається також карта обліку професійного захворювання (отруєння) за встановленою формою (додаток 15).
Власник повинен розглянути і затвердити акти за формою Н-1 протягом доби після закінчення розслідування, а щодо випадків, які сталися за межами підприємства, - після отримання необхідних матеріалів (абзац перший пункту 14 розділу І Порядку № 623).
У пункті 28 розділу І Порядку № 623 визначено, що контроль за своєчасним і правильним розслідуванням, документальним оформленням та обліком нещасних випадків, виконанням заходів щодо усунення їх причин здійснюється органами державного управління та органами державного нагляду за охороною праці відповідно до їхньої компетенції та повноважень (абзац перший).
Ці органи мають право вимагати від власника складання акта за формою Н-1 або його перегляду, якщо встановлено, що допущено порушення вимог цього Положення або інших нормативних актів з охорони праці, а також виплати відшкодування шкоди потерпілому або сім`ї загиблого (абзац третій).
Посадова особа органу державного нагляду за охороною праці має право у разі необхідності самостійно проводити розслідування нещасного випадку (надходження скарги, незгода з висновками розслідування обставин та причин нещасного випадку або його приховування тощо) і видавати обов`язкові для виконання власником приписи за встановленою формою (додаток 9) щодо необхідності складання акта за формою Н-1 та взяття нещасного випадку на облік (абзац четвертий).
Відповідно до ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Як убачається з листа Правобережного відділення Управління виконавчої дирекції фолнду у м. Києві від 24.01.2022 №ЗПІ-2-02.1, відділом профілактики страхових випадків було розглянуто оригінал акта за ф.Н-І, складеного внаслідок нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1 06 червня 2000 в Державній цирковій компанії та проінформовано, що наданий акт за ф. Н-І складений на бланку, який не відповідає вимогам діючого на момент настання нещасного випадку Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого Постановою КМ України від 10.08.1993 №623 (в редакції постанови КМ від 17.06.1998 №923).
Окрім того позивачці було роз`яснено, що встановлення правомірності акта про нещасний випадок форма Н-І може бути визначено в судовому порядку, так як акт за формою Н-1 складений на бланку, який не відповідає вимогам чинного на момент настання нещасного випадку законодавства, що має істотне значення при призначенні страхової виплати, а тому не має правових підстав для призначення страхових виплат.
Отже, з огляду на зазначену відповідь, колегія суддів приходить до висновку, що позивачці було відмовлено у призначені страхових виплат, оскільки акт ф.Н-І, складений за наслідками нещасного випадку, не відповідає вимогам чинного законодавства, яке діяло на час самого нещасного випадку. 
Із наданого до матеріалів справи позивачкою ксерокопії акту №1 про нещасний випадок, убачається, що він складений 12 червня 2000 року на бланку, який надруковано ГПРВО «Поліграфкнига» 1994 рік.
Так, колегією суддів встановлено, що відповідно до постанови КМ України № 623 від 10.08.1993, редакція Додатку №1 до Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях форма Н-І, акт №1 про нещасний випадок стосовно позивачки було складено за формою, яка діяла в редакції 1994 року, тоді як станом на день нещасного випадку Додаток №1 (акт про нещасний випадок) діяв у редакції від 17.06.1998 року.
Згідно з Порядком (станом на 17.06.1998), зокрема п. 91, 92 власник та посадові особи, які проводили розслідування нещасних випадків, профзахворювань та аварій, несуть відповідальність згідно із законодавством за своєчасне і правильне розслідування цих подій та прийняті рішення. 
Особи, які допустили порушення або невиконання вимог цього Положення, притягаються до відповідальності згідно із законодавством. 
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що складання акта про нещасний випадок не за формою призводить до неможливості отримання потерпілим страхових виплат від Фонду соціального страхування, оскільки акт Н-1 підтверджує виробничий характер травми. Це порушення процедури розслідування, що веде до перегляду справи, накладення штрафів на роботодавця та необхідності складання правильного документа.
Так, ст. 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1105 (у редакції на час подання позивачкою документів) передбачено, що для розгляду справ про страхові виплати до Фонду подаються:
1) акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та/або висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть;
2) документи про необхідність подання додаткових видів допомоги.
Отже, подання акту розслідування нещасного випадку за встановленою формою є обов`язковим для подальшого вирішення питання виплати страхових виплат.
Також колегія суддів зазначає, що відповідно до п.1.3, 1.4 Постанови Правління Фонду соціального страхування №11 від 19.07.2018 (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) управління (відділення) Фонду розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або осіб, які мають право на страхові виплати, за наявності усіх необхідних документів, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та цим Порядком і приймають відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження останнього документа.
Рішення про страхові виплати приймається начальником управління Фонду або за його письмовим дорученням начальником підпорядкованого відділення Фонду та оформляється постановою (у тому числі в разі призначення страхової виплати за рішенням суду), у якій зазначаються дані про потерпілого та осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах.
Отже, з огляду на вищевикладені вимоги Постанови Правління Фонду соціального страхування, Фонд розглядає справу про страхові виплати лише за наявності усіх необхідних документів, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зокрема, акту розслідування нещасного випадку за встановленою формою.
Як вже зазначено колегією суддів вище, позивачкою було надано відповідачу акт про нещасний випадкок на формою Н-І, яка не була передбачена чинним законодавством на час його складання.
Таким чином, з огляду на вищезазначене, колегія суддів доходить висновку, що відмовляючи у виплаті страхових виплат позивачці, відповідач діях на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Колегія суддів звертає увагу, що Додаток №1 до Положення у редакції від 17.06.1998 року суттєво різниться від Додатку №1 в редакції від 10.08.1993 року за своїм змістом та формою.
Щодо наявності правових підстав для повторного звернення із заявою для вирішення питання виплати страхових виплат у подальшому, то колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлена права вирішити питання перегляду акту за формою Н-І, призначення повторного розслідування нещасного випадку або ж вернутися до суду про встановлення належності правоустанавлюючого документу.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову, а тому вважає за необхідне скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального права, що стало підставою для неправильного вирішення справи, тому рішення Луганського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Кобаль М.І.

Файдюк В.В.