ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2600/26 Справа № 212/10422/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Козлов Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М.,
суддів - Зубакової В.П., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Лідовська А.А.
сторони:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 та представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» на рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 12 листопада 2025 року, яке ухвалено суддею Козловим Д.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 12 листопада 2025 року,
В С Т А Н О В И В
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» (надалі - ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві.
Позовна заява мотивована тим, що позивачка ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , який понад 24 роки пропрацював на виробництві ПрАТ «ЦГЗК» у шкідливих умовах, внаслідок чого захворів та багато років страждав на хронічні професійні захворювання та від яких передчасно помер у віці 52 роки. 
У зв`язку із передчасною смертю сина, позивачка пережила глибокі моральні страждання, душевне потрясіння. Після смерті сина вона перебуває у пригніченому стані, досі не може змиритись з тим, що не зможе побачити свого сина, смерть якого призвела до порушення її нормальних життєвих зв`язків та необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя.
Посилаючись на викладене, позивачка просила суд: стягнути з відповідачки у відшкодування моральної шкоди 800 000,00 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 12 листопда 2025 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 200000,00 гривень, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. 
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь держави судовий збір в розмірі 2000,00 гривень.
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивачки, просить збільшити її розмір до заявленого у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивачки та принципу розумності, виваженості і справедливості. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивачка зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, судом неповно та не всебічно з`ясовані обставини справи, що мають значення для справи. Суд в своєму рішенні не зазначив, з яких розрахунків він виходив визначаючи суму заподіяння моральної шкоди. Зазначає, що судом не враховано характер її моральних страждань, який є дуже великим, оскільки позивачка втратила сина, якому виповнилося лише 52 роки. 
Відзиву на апеляційну скаргу позивачки не подано.
Разом з тим, представником відповідача ПрАТ «ЦГЗК» адвокатом Савельєвою Т.Д. подано власну апеляційну скаргу, в якій вона посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а якщо суд дійде висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок загибелі сина на підприємстві під час виконання трудових обов`язків, просить зменшити суму відшкодування моральної шкоди до 100 000,00 грн.
Апеляційна скарга мотивована також тим, що якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи моральну шкоду, завдану порушенням трудових прав, ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу. Вважає, що питання про те, чи повинен відповідач виконувати визначену Податковим кодексом України функцію податкового агента та стягувати податки, а також питання щодо розміру стягнутих податків, залежать не від резолютивної частини рішення суду на час ухвалення рішення, а від змісту податкового законодавства на час виплати доходу, тобто, на час виконання рішення (добровільного чи примусового). Суд першої інстанції, перебравши на себе функцію органу законодавчої влади, своїм рішенням фактично врегулював податкові відносини між державою, платником податків та податковим агентом на майбутнє (тобто на час виплати) та незалежно від того, чи зміняться норми податкового законодавства на момент виплати (оподаткування) стягнутого судом доходу.
Позивачка ОСОБА_1 правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача не скористалася.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПрАТ «ЦГЗК» - адвоката Савельєву Т.Д., яка підтримала доводи апеляційної скарги відповідача та заперечувала проти доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга відповідача - залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачка ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5). 
ОСОБА_2 працював на підприємстві відповідача з 01.03.1999 р. по 11.07.2023 р. слюсарем черговим та з ремонту устаткування, дробильником технологічної служби дробильної фабрики, звідки був звільнений за власним бажанням через вихід на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_2 (серія НОМЕР_1 ).
Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 11 березня 2024 року, складеного на ПрАТ «ЦГЗК», встановлено наявність у ОСОБА_2 , який працював в умовах впливу шкідливих факторів 24 роки 4 місяців на підприємстві відповідача, професійного захворювання: хронічного обструктивного захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В, легеневої недостатності першого-другого ступеня; радикулопатії попереково-крижової; хронічної двобічної сенсоневральної (нейросенсорної) приглухуватості другого ступеня, що підтверджується медичним висновком «Українського науково-дослідного інституту промислової медицини» від 13 лютого 2024 року, причини виникнення яких були недосконалість умов праці ОСОБА_2 на ПрАТ «ЦГЗК».
Згідно із довідками МСЕК № 573578 та № 144444 від 7 травня 2024 року вбачається, що ОСОБА_2 внаслідок первинного огляду було встановлено 3-ю групу інвалідності безстроково через професійні захворювання та встановлено 65% стійкої втрати працездатності безстроково внаслідок радикулопатії (35%), ХОЗЛ (25%) та туговухість (5%) з потребою у санаторно-курортному лікуванні.
Однак на підставі свідоцтва про смерть, виданого Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 196 від 28 січня 2025 року, вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 52 років.
Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 74/25/1828/В від 21.08.2025 року внаслідок аналізу протоколу патологоанатомічного дослідження № 42 від 28.01.2025 року, лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , рецензії на патологоанатомічний висновок від 10.04.2025 року та посмертного епікризу від 12.06.2025 року було встановлено причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням останнього, набутого на ПрАТ «ЦГЗК».
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов`язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції виходив із того, що смерть ОСОБА_2 була пов`язана із хронічними професіними захкоюваннями, отриманими ним під час роботи на ПрАТ «ЦГЗК, а тому його матері має бути відшкодовано моральну шкоду на підставі статей 1167, 1168 ЦК України. 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції керувався ст.ст.1167,1168ЦК України та виходив з того, що смерть ОСОБА_2 пов`язана з професійним захворюванням від 07 травня 2024 року, яке виникло під час його роботи на підприємстві ПрАТ «ЦГЗК» на роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці, тому його матері позивачціу справі ОСОБА_1 має бути відшкодовано моральну шкоду, пов`язану із втратою близької людини.
Колегія суддів погоджується з висновками суду щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно із ч.1ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.
Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові дружині, батькам усиновлювачам, дітям усиновленим, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, згідно ч.2ст.1168 ЦК України.
При цьому, право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4ст.43 Конституції України.
Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.
Як вбачається із матеріалів справи, рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 74/25/1828/В від 21 серпня 2025 року внаслідок аналізу протоколу патологоанатомічного дослідження № 42 від 28 січня 2025 року, лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , рецензії на патологоанатомічний висновок від 10 квітня 2025 року та посмертного епікризу від 12 червня 2025 року було встановлено причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням останнього, набутого на ПрАТ «ЦГЗК».
Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскількист. 237-1 КЗпП України(для потерпілих) таст.1167ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
З огляду на вищезазначене та враховуючи, що ОСОБА_2 отримав професійні захворювання у зв`язку з незабезпеченням йому відповідачем безпечних умов праці, колегія суддів погоджуються з правильним висновком суду першої інстанції про те, що відповідач ПрАТ «ЦГЗК» є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачеві - синові померлого.
З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачеві.
Судом першої інстанції встановлений й причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача втрата життєвих зв`язків позивача з рідною людиною.
Факт заподіяння моральної шкоди позивачеві у зв`язку з втратою близької людини встановлений в судовому засіданні. Зокрема, позивачка ОСОБА_1 , у зв`язку із втратою сина, який був для неї найдорожчою людиною, опорою в житті та мав би бути втіхою в її віці, переживає душевні та психологічні страждання, що тягне за собою порушення її нормальних життєвих зв`язків та докладання з його боку додаткових зусиль для організації свого життя.
Разом з тим, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги позивача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на його користь та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.
Так, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).
Так, смерть рідної людини, не відновлювана втрата, що безумовно спричиняє страждання та хвилювання.
Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю особи.
Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку із втратою близької людини, порушенням його нормального способу життя, що потребує докладання додаткових зусиль для організації життя і побуту. Позивачка по справі, сама у поважному віці, пенсіонерка, розраховувала на підтримка з боку дорослого сина, втратила цю підтримку через його передчасну смерть, у віці 52 років, тобто будучи молодою людиною. Смерть сина позивачки знаходиться у причинному зв`язку з професійним захворюванням останнього, набутого на ПрАТ «ЦГЗК» та за яким померлому було встановлено 65 % втрати працездатності. Син позивачки помер через півтора роки після звільнення з підприємства відповідача, що свідчить про тяжкість отриманого ним професійного захворювання. 
Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статей 1167, 1168 ЦК України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі урахував тяжкість та глибину страждань позивачки у зв`язку із смертю рідної людини її сина, безповоротність такої втрати, що спричинило йому тяжкі моральні страждання, у зв`язку з чим вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 200 000 грн до 600 000 грн.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи моральну шкоду, завдану порушенням трудових прав, ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу, колегією суддів відхиляються з наступних підстав.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що, відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
Тобто, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21.
Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з ПрАТ «ЦГЗК» на користь держави та збільшує цей розмірі з 2 000 грн до 6 000 грн, тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.
Крім того, з відповідача ПрАТ «ЦГЗК» на користь держави, підлягає стягненню судовий збір 9 000 грн за подання позивачем апеляційної скарги.
В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.
Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 12 листопада 2025 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , змінити, збільшивши цей розмір з 200 000 гривень до 600 000 (шістсот тисяч) гривень.
Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 12 листопада 2025 року в частині розміру судових витрат, стягнутих з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави, змінити, збільшивши цей розмірі з 2 000 гривень до 6 000 (шість тисяч) гривень.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 9 000 (дев`ять тисяч) грн за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Повне судове рішення складено 18 лютого 2026 року. 

Головуючий: 

Судді: