Справа № 355/2003/25 
Провадження № 2/355/155/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року селище Баришівка 

Баришівський районний суд Київської області у складі: 
головуючої судді Цирулевської М. В., 
за участю секретарів судового засідання Бережної Ю. О., Білоног В. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Баришівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фангарант Груп» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,
УСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фангарант Груп» (надалі також позивач, ТОВ «ФК «Фангарант Груп») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 (надалі також відповідач,  ОСОБА_1 , клієнт, боржник).
Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.04.2025 між ФОП ОСОБА_2 (надалі також постачальник) та  ОСОБА_1 укладено договір № 60200388294 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше (надалі також договір, договір № 60200388294 від 12.04.2025).
Згідно з п. 8.1 договору клієнт (відповідач) отримує товари (послуги) від постачальника на умовах Договору та згідно обраного клієнтом пакету фінансування, а постачальник забезпечує надання товарів (послуг) клієнту. В момент підписання договору всі існуючі та майбутні права постачальника за договором відступаються на користь Процесинг-центра (ТОВ «ФК «Фангарант Груп).
Відповідно до п. 8.2 договору порядок отримання товарів (послуг) клієнтом визначається договором та правилами отримання товарів в системі ПлатиПізніше в редакції згідно Наказу № 15/03-24 від 15.03.2024 (надалі також правила), що є невід`ємною частиною договору. Клієнт ознайомлений з копією правил в електронній формі на сайті www.paylater.com.ua.
Відповідач своїм підписом у договорі погодився з усіма його умовами, зокрема і з тим, що ознайомлений та повністю погоджується з правилами, додатковий його підпис на самих правилах не потрібен.
Пунктом 9.1 договору визначено, що надання клієнту товарів (послуг) відбувається в момент підписання цього договору клієнтом та постачальником. Момент підписання цього договору може не співпадати у часі з моментом отримання товару (послуги) у випадку оформлення заявки на отримання товару онлайн та/або отримання товару поштою, кур`єрською доставкою тощо.
Згідно із вказаними умовами договору відповідачу передано в оренду на умовах лізингу «Телефон мобільний Samsung A16 8/256GB Light Green» (надалі також товар), встановленою вартістю 15788,62 грн. Передача товару відповідачу засвідчена підписом відповідача на договорі.
Умовами пакету фінансування, визначеними в Договорі, встановлено розмір і порядок оплати місячних платежів: щомісяця рівними частинами до 20 числа кожного місяця, починаючи з наступного за місяцем укладення договору. Умови пакету фінансування: платіж при отриманні товарів (від загальної суми платежів): становить 0,00 грн. Кількість місячних платежів (крім першого): 9. Розмір місячних платежів: 1-2 місяці - 1 754,29 грн.; 3-9 місяці – 2 265,96 грн. Вид договору: прямий лізинг. Перехід права власності до клієнта: виплата всіх зобов`язань за договором.
Про відступлення прав вимоги за договором відповідач повідомлений в письмовій формі, згідно з п. 8.1. договору.
Станом на 18 вересня 2025 року відповідач не виконав прийнятих на себе відповідно до положень умов пакету фінансування та п. 10.4.2. договору зобов`язань щодо своєчасної, повної та належної оплати вартості отриманого товару. За доводами позовної заяви, за весь період дії договору відповідачем в якості оплати вартості отриманого товару не було сплачено жодного платежу.
Відповідальність за порушення строків виконання зобов`язань/їх невиконання передбачено у п.п. 12.2-12.3 договору: штраф у розмірі 5% від суми заборгованості за прострочення (до 10 днів) кожного платежу, та штраф у розмірі 10% від суми заборгованості за кожний місяць прострочення (більше 10 днів).
Приймаючи до уваги вищевикладене, на день подання позовної заяви у цій справі заборгованість відповідача перед позивачем за договором становить 21278,09 грн, в тому числі: 19370,30 грн – сума заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару; 1907,79 грн – сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п. 12.2-12.3 договору.
Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором у загальному розмірі 21278,09 грн. Також позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати, що складаються із суми 2422,40 грн сплаченого судового збору. 

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду позивач повідомлений належним чином.
Відповідач процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористався, заперечень проти позову не подав, у судові засідання не з`являвся.

ІІ. Рух справи. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання учасників справи.
19 вересня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фангарант Груп», за підписом представника Гаврилюка Олександра Сергійовича (а.с. 2–5). 
Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 03.10.2025 відкрито провадження (спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін) в означеній справі, судове засідання призначено на 04.11.2025. (а.с. 22-23).
У позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи без участі представника позивача (а.с. 4(зворот).
Зважаючи на означене клопотання, представник позивача у судові засідання не з`являвся.
Судові засідання в цій справі призначалися/відкладалися на 04.11.2025, 05.12.2025, 20.01.2026, 18.02.2026, 23.03.2026, 22.04.2026. Причиною відкладення розгляду справи було те, що станом на дати судових засідань у матеріалах справи було відсутнє належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, відсутні будь-які відомості/поштові відмітки, які б за приписами ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (надалі також ЦПК України) вважалися належним повідомленням відповідача.
У подальшому до суду повернулись рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень відповідачу із позначками «адресат відсутній за вказаною адресою», проставленими 26.03.2026 та 02.04.2026 (а.с. 53, 62).
При цьому, відповідач додатково викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 35, 42, 47, 54, 65).
Суд вважає означені вище виклики відповідача належними та достатніми для констатування не поважності причин неприбуття відповідача в судові засідання та його належне повідомлення про такі засідання. 
Судові засідання відкладалися з огляду на неявку відповідача та надання йому можливості висловити заперечення проти позову та/або свою позицію стосовно заявленого позову.
У судове засідання 22.04.2026 сторони та/або їх представники не з`явилися. Жодних заяв та/або клопотань від сторін не надходило.
Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (з огляду та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Судом встановлено, що 05 серпня 2024 року між ТОВ ФК «Фангарант Груп» (процесинг-центр) та ФОП ОСОБА_2 (постачальник) було укладено договір №2024080504 про участь постачальника в системі ПлатиПізніше (факторингу) (надалі також договір №2024080504 від 05.08.2024, договір факторингу).
Згідно з п. 1.1. договору факторингу постачальник постачає товари клієнтам (надає послуги) та відступає процесинг-центру права вимоги платежів та право власності на товари в якості забезпечення грошових вимог за договорами з клієнтами, а процесинг-центр здійснює факторингове фінансування відступлення постачальником процесинг-центру права разом з усіма правами вимоги до клієнтів, що випливають з умов, на яких було здійснено постачання клієнтам товарів і надання послуг. З дати відступлення прав вимоги платежів процесинг-центр стає кредитором та набуває прав за договором з клієнтом в частині грошових вимог, зазначених у відповідному договорі з клієнтом. Сторони домовляються при цьому діяти відповідно до правил участі позичальника в системі ПлатиПізніше, поточна редакція яких діє згідно наказу № 15/03-24 від 15.03.2024 (надалі також правила) (а.с. 8-11). Підписанням цього договору факторингу постачальник приєднується до правил, що є невід`ємною частиною договору з моменту його укладення, та він же ознайомлений з правилами у електронному вигляді.
У п. 1.2 договору №2024080504 від 05.08.2024 сторони погодили, що товар (послуги) постачаються клієнтам постачальником за заявками, погодженими процесинг-центром.
Відповідно до п. 1.3 вказаного договору факторинггу права вимоги до клієнтів, що випливають з умов, на яких було здійснено постачання клієнтам товарів (послуг) та право власності на поставлені клієнтам товари відступаються постачальником на користь процесинг-центру в момент підписання відповідного договору з клієнтом. Інформація щодо відступлення постачальником процесинг-центру права вимоги платежів за договором з клієнтами зазначається у відповідному договорі з клієнтом.
Загальна вартість договору буде визначена як вартість всіх здійснених платежів процесинг-центром позичальнику згідно з п. 3.1 договору, на підставі підписаних між позичальником та клієнтами відповідних договорів (п. 1.4 договору факторингу).
Порядок розрахунків сторін визначено у розділі 3 договору №2024080504 від 05.08.2024, згідно з яким процесинг-центр здійснює оплату постачальнику суми фінансування за товари (послуги) згідно договорів з клієнтами у паперовій формі протягом 3 робочих днів з моменту отримання процесинг-центром вказаних у правилах документів від постачальника та 1 день у випадку укладення договору в електронній формі. Розрахунок здійснюється у гривнях шляхом перерахування коштів на банківський рахунок відповідної сторони. Платою за здійснення факторингового фінансування за відступленими правами грошової вимоги до клієнтів є різниця між договірною вартістю права вимоги та ціною, встановленою у договорі з клієнтом, яка утримується процесинг-центром із загальної суми факторингового фінансування.
Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє 1 рік з моменту укладення. Договір вважається автоматично пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна із сторін не заявляла про відмову від пролонгації договору протягом 30 днів до дня закінчення його дії (п. 6.1 договору факторингу).
12 квітня 2025 року між ФОП ОСОБА_2 (постачальник) та  ОСОБА_1 (клієнт) укладено договір №60200388294 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше (а.с. 7). Договір підписано особистим підписом клієнта.
За умовами договору № 60200388294 від 12.04.2025 клієнт отримує товар (послугу) у постачальника на умовах цього договору та згідно обраного  ОСОБА_1 пакету фінансування, а постачальник забезпечує надання товару клієнту. В момент підписання цього договору всі існуючі і майбутні права постачальника за цим договором відступаються на користь процесинг-центру. Порядок отримання товарів (послуг) клієнтом визначається договором та правилами отримання товарів в системі ПлатиПізніше в редакції згідно наказу №15/03-24 від 15.03.2024, що є невід`ємною частиною договору. Клієнт ознайомлений з копією правил в електронній формі на сайті www.paylater.com.ua, правила є невід`ємною частиною договору з моменту його укладення (п.п. 8.1-8.2 розділу 8 та п. 13.8 розділу 13 договору).
У пункті 7 договору зазначений процесинг-центр – ТОВ «ФК «Фангарант Груп».
Пунктом 9.1 договору про отримання товарів в системі ПлатиПізніше №60200373928 визначено, що надання клієнту товарів (послуг) відбувається в момент підписання цього договору клієнтом та постачальником. Момент підписання цього договору може не співпадати у часі з моментом отримання товару (послуги) у випадку оформлення заявки на отримання товару онлайн та/або отримання товару поштою, кур`єрською доставкою тощо.
Згідно із умовами договору відповідачу передано в оренду на умовах лізингу «Телефон мобільний Samsung A16 8/256GB Light Green» (товар) встановленою вартістю 15788,62 грн. 
Фактична адреса проживання та адреса експлуатації товару: 07525, Київська область, Баришівський район, с. Селичівка, вул. Берегова, буд. 23.
Умовами пакету фінансування, визначеними в договорі, встановлено розмір і порядок оплати місячних платежів: щомісяця рівними частинами до 20 числа кожного місяця, починаючи з наступного за місяцем укладення договору. Умови пакету фінансування: платіж при отриманні товарів (від загальної суми платежів): становить 0,00 грн. Кількість місячних платежів (крім першого): 9. Розмір місячних платежів: 1-2 місяці - 1754,29 грн.; 3-9 місяці – 2265,96 грн. Вид договору: прямий лізинг. Перехід права власності до клієнта: виплата всіх зобов`язань за договором.
Відповідно до пунктів 12.2, 12.3 договору № 60200388294 від 12.04.2025 у разі прострочення сплати платежів на строк до 10 календарних днів клієнт сплачує неустойку (штраф) в розмірі 5% від суми заборгованості за прострочення кожного платежу. У разі прострочення сплати платежів на строк більше 10 календарних днів, клієнт сплачує неустойку (штраф) у розмірі 10 % від суми заборгованості за кожен місяць прострочення. 
Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та діє протягом строку визначеного періодом та кількістю періодичних платежів, та він же вважається автоматично пролонгованим на кожний наступний рік, якщо на кінець строку зобов`язання сторін не погашені (п. 13.1 договору № 60200388294 від 12.04.2025).
Правила отримання товарів в системі ПлатиПізніше в редакції наказу №15/03-24 від 15.03.2024 (а.с. 8-11), що є невід`ємною частиною договору, визначають у п. 1.4, що ці правила є договором приєднання у розумінні статті 634 Цивільного кодексу України.
У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження погашення відповідачем заборгованості за договором № 60200388294 від 12.04.2025.
Відповідно до розрахунку суми заборгованості (а.с. 6) заборгованість відповідача перед позивачем за договором складає 21278,09 грн, в тому числі: 19370,30 грн – сума заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару; 1907,79 грн – сума штрафних санкцій.
Зважаючи на все вищевикладене, позивач вважає, що відповідачем порушено умови договору № 60200388294 від 12.04.2025, заборгованість за яким у загальному розмірі 21278,09 грн підлягає стягненню в примусовому порядку.

IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Зміст спірних правовідносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Згідно із ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини між лізингодавцем та лізингоодержувачем, що виникають на підставі договору фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, цього Закону з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», а також прийнятими відповідно до закону актами Національного банку України. Відносини, що виникають між лізингодавцем та продавцем (постачальником) у зв`язку з набуттям лізингодавцем у власність об`єкта фінансового лізингу для подальшої передачі цього об`єкта лізингоодержувачу на підставі договору фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Положення інших нормативно-правових актів регулюють відносини у сфері фінансового лізингу в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» об`єктом фінансового лізингу може бути майно, визначене індивідуальними ознаками, що відповідає критеріям основних засобів відповідно до законодавства, не заборонене законом до вільного обігу на ринку і щодо передачі якого в лізинг законом не встановлено обмежень.
Згідно із ст. 12 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначення лізингодавцем можливості укладення договору фінансового лізингу здійснюється на підставі відповідного запиту (заяви) лізингоодержувача, у тому числі з використанням засобів дистанційного зв`язку. Лізингодавцю забороняється встановлювати плату за розгляд запиту (заяви) про укладення договору фінансового лізингу . До укладення договору фінансового лізингу лізингодавець має право, а якщо лізингоодержувачем є фізична особа - зобов`язаний, використовуючи свої професійні можливості, оцінити фінансову спроможність лізингоодержувача, враховуючи, зокрема, строк фінансового лізингу, вартість об`єкта фінансового лізингу, доходи лізингоодержувача та мету отримання у володіння та користування об`єкта фінансового лізингу. Оцінка фінансової спроможності лізингоодержувача здійснюється на підставі достатньої інформації, отриманої від лізингоодержувача, та (за необхідності) на підставі інформації, отриманої з інших джерел відповідно до законодавства.
У статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», передбачено, що договір фінансового лізингу повинен відповідати вимогам статті 9 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та цього Закону. Крім вимог, зазначених у частині першій цієї статті, договір фінансового лізингу повинен містити: 1) найменування та опис об`єкта фінансового лізингу із зазначенням індивідуальних ознак, що дають змогу його чітко ідентифікувати. У разі якщо на день підписання договору фінансового лізингу виробництво об`єкта фінансового лізингу, що є предметом такого договору, не завершено та/або його індивідуальні ознаки невідомі, такий договір має містити посилання на документ та/або додаткову угоду, в якій визначені індивідуальні ознаки такого об`єкта; 2) строк, на який лізингоодержувачу надається право володіння та користування об`єктом фінансового лізингу; 3) строк передачі об`єкта фінансового лізингу лізингоодержувачу; 4) порядок та графік сплати лізингоодержувачем лізингових платежів, який містить загальну суму, що підлягає сплаті, розмір, строки та кількість таких платежів (у тому числі авансового платежу), інших платежів, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу; 5) розмір, порядок розрахунку та умови сплати додаткових платежів і комісій (за наявності), пов`язаних з укладенням, виконанням, зміною та розірванням договору фінансового лізингу, достроковим викупом об`єкта фінансового лізингу, а також порядок зміни та/або індексації таких платежів; 6) положення щодо необхідності укладення договорів щодо послуг третіх осіб (за наявності), у тому числі щодо страхування об`єкта фінансового лізингу та/або ризиків, пов`язаних з виконанням договору фінансового лізингу, та визначення особи, зобов`язаної здійснити страхування.
У договорі фінансового лізингу можуть бути зазначені інші умови за домовленістю сторін.
Грошове зобов`язання за договором фінансового лізингу, у разі якщо лізингоодержувачем є фізична особа, має бути виражене виключно у гривні, без визначення грошового еквівалента такого зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України (надалі також ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, відповідно до якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. 
За приписами статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Положеннями статті 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України.
За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України.

Щодо питання стягнення неустойки (штрафу), як складової заборгованості за договором, суд застосовує такі норми права.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Отже пеня, як і штраф, є різновидом неустойки, обчислення яких різниться і встановлюється умовами договору.
Згідно із ст. 552 ЦК України сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі, а також не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Разом з тим, п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України унормовано, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який неодноразово був продовжений і триває на час розгляду справи судом.

Щодо правового регулювання питання відступлення прав вимоги за кредитним договором на умовах факторингу.
Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (статті 514 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Згідно із статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Норми процесуального права, що підлягають застосуванню.
Згідно із ч. 1, 5 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (надалі також ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.
Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Частинами 2, 3 ст. 12 ЦПК України унормовано, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За п. 2, 4, п. 6, п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.
За ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зміст спірних правовідносин полягає у виконанні/невиконанні сторонами своїх зобов`язань за договором про отримання товарів на умовах фінансового лізингу. Предметом позову є стягнення заборгованості клієнта (відповідача) внаслідок несплати чергових платежів та несплати штрафних санкцій позивачу, якому відступлено право вимоги за означеним договором про отримання товарів. 

V. Мотивована оцінка аргументів учасників справи. Висновки суду за результатами розгляду позову.
За результатами дослідження фактичних обставин, що мають визначальне значення для розгляду цієї справи, зважаючи на докази, надані на їх підтвердження, а також застосувавши релевантні норми права, суд зазначає та виснує таке.
Судом встановлено, що 12.04.2025 між ФОП ОСОБА_2 (постачальник) та  ОСОБА_1  (клієнт) укладений договір №60200388294 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше. Договір укладено в письмовій формі та скріплено особистим підписом відповідача.
Означений договір за своєю правовою природою є договором фінансового лізингу, який, своєю чергою, є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки.
Згідно із умовами договору №60200388294 від 12.04.2025 відповідачу передано в оренду на умовах лізингу «Телефон мобільний Samsung A16 8/256GB Light Green» (товар) встановленою вартістю 15788,62 грн. 
Умовами пакету фінансування, визначеними в договорі, встановлено розмір і порядок оплати місячних платежів: щомісяця рівними частинами до 20 числа кожного місяця, починаючи з наступного за місяцем укладення договору. Умови пакету фінансування: платіж при отриманні товарів (від загальної суми платежів): становить 0,00 грн. Кількість місячних платежів (крім першого): 9. Розмір місячних платежів: 1-2 місяці - 1754,29 грн.; 3-9 місяці – 2265,96 грн. Вид договору: прямий лізинг. Перехід права власності до клієнта: виплата всіх зобов`язань за договором.
Суд дійшов висновку, що при укладенні договору №60200388294 від 12.04.2025 його сторонами було погоджено усі істотні умови договору фінансового лізингу.
Разом з тим, 05.08.2024 між ТОВ ФК «Фангарант Груп» (процесинг-центр) та ФОП ОСОБА_2 (постачальник) укладений договір №2024080504 про участь постачальника в системі ПлатиПізніше (факторингу), за яким постачальник постачає товари клієнтам (надає послуги) та відступає процесинг-центру права вимоги платежів та право власності на товари в якості забезпечення грошових вимог за договорами з клієнтами, а процесинг-центр здійснює факторингове фінансування відступлення постачальником процесинг-центру права разом з усіма правами вимоги до клієнтів, що випливають з умов, на яких було здійснено постачання клієнтам товарів і надання послуг.
Суд вважає доведеними обставини відступлення прав вимоги за договором №60200388294 від 12.04.2025 на користь позивача.
Суд доходить до переконання, що відповідачем порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Добровільно відповідач не здійснив розрахунок за договором в строки, визначені його умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню.
Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив стягнути крім заборгованості за основною сумою боргу також заборгованість за штрафними санкціями.
З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що заборгованість за договором №60200388294 від 12.04.2025 становить 21278,09 грн, в тому числі: 19370,30 грн– сума заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару; 1907,79 грн – сума штрафних санкцій.
Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються, і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Водночас, саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України (ч. 3 ст. 263 ЦПК України).
Отже, вищевказані принципи вказують, зокрема, на те, що суд зобов`язаний перевірити розрахунок заборгованості незалежно від наявності та/або відсутності заперечень щодо нього зі сторони відповідача.

Щодо стягнення суми основного боргу.
Як встановлено судом, умовами пакету фінансування, визначеними в договорі, є сплата клієнтом платежів на загальну суму 19370,30 грн (сума заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару).
Матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не заперечено проти отримання останнім товару. 
Належних доказів того, що відповідач оплатив вартість отриманого товару, матеріали справи не містять.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 19370,30 грн основного боргу.

Щодо позовних вимог в частині стягнення неустойки.
Найперше суд зазначає, що з розрахунку заборгованості за договором №60200388294 від 12.04.2025 не вбачається, який саме порядок обчислення та строк прострочення були застосовані позивачем при розрахунку неустойки в сумі 1907,79 грн.
Водночас, безвідносно до означеного, з огляду на імперативні приписи п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, зважаючи на воєнний стан в Україні, неустойка та інші платежі, як захід відповідальності, за період включно із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, не можуть нараховуватися і підлягають списанню кредитором.
Таким чином, вимоги про стягнення із відповідача неустойки за договором №60200388294 від 12.04.2025 в розмірі 1907,79 грн задоволенню не підлягають.

За результатами, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи все вищевикладене, доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме: стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором № 60200388294 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше 12.04.2025 у сумі 19370,30 грн – як сума боргу за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару.
У задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми штрафних санкцій в розмірі 1907,79 грн слід відмовити, оскільки такі вимоги, з огляду на вищевикладені висновки суду, є необґрунтованими.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає таке.
Судом встановлено сплату позивачем судового збору за подачу позову в сумі 2422,40 грн (із застосуванням коефіцієнту 0,8 відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), що підтверджується платіжною інструкцією № 6627 від 16.09.2025 (а.с. 1).
Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2205,11 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (19370,30 грн х 100 % : 21278,09 грн = 91,03 %. 2422,40 грн х 91,03 % = 2205,11 грн).

До ухвалення рішення у справі ні позивач, ні відповідач не повідомили суд про неможливість надання доказів, що підтверджують розмір понесених інших судових витрат; про причини неможливості надання таких доказів. Відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не має підстав та обов`язку вирішувати питання щодо встановлення учасникам справи терміну для надання суду доказів щодо розміру понесених витрат, як і призначати засідання для вирішення питання про судові витрати, вказуючи про це у резолютивній частині рішення (п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України).

Враховуючи все вищевикладене, керуючись положеннями Законів України «Про фінансовий лізинг», ст. 1, 3, 12, 15, 16, 204, 207, 509, 510, 512-514, 525, 526, 527, 530, 549, 551, 610-612, 625-629, 638, 639, 641, 642 ЦК України, ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 89, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фангарант Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити частково.
Стягнути із  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фангарант Груп» суму заборгованості за договором № 60200388294 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше 12.04.2025 у сумі 19370,30 грн (дев`ятнадцять тисяч триста сімдесят гривень 30 копійок) – як сума боргу за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару.
У задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині стягнення суми штрафних санкцій в розмірі 1907,79 грн, - відмовити.
Стягнути із  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фангарант Груп» понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 2205,11 грн (дві тисячі двісті п`ять гривень 11 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 23.04.2026.

Дані відносно позивача:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фангарант Груп»
код ЄДРПОУ: 38922870
пр-т Степана Бандери, буд. 21, корпус В, м. Київ, 04073.

Дані відносно відповідача:
ОСОБА_1 
ІНФОРМАЦІЯ_1 
РНОКПП: НОМЕР_1 
АДРЕСА_1 .

Суддя
Баришівського районного суду
Київської області Марина ЦИРУЛЕВСЬКА