ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

21 квітня 2026 року	м. Ужгород	№ 260/51/26 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просить: 
1) визнати протиправними дії або бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області щодо встановлення обмеження на виплату моєї нарахованої загальної пенсії із урахуванням усіх складових пенсійної виплати, а саме: - щорічних індексацій базових ОСНП, щорічного збільшення основного розміру пенсії із врахуванням щорічних індексацій на 25 відсотків, інваліда війни 3 групи, учасника ліквідації аварії на ЧАЄС (під час служби) інваліда 3 групи, інваліда війни 3 групи (при виконанні обов`язків в/с. та інших доплат й надбавок через встановлення максимального (граничного) розміру пенсії із 01 травня 2025 року;
2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області здійснити виплату фактично нарахованої пенсії ОСОБА_1 із 01 травня 2025 року, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», без будь-яких обмежень її загальної суми максимальним (граничним) розміром, що перевищує десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, та виплатити різницю між нарахованою загальною сумою пенсії та фактично отриманою із 01 травня 2025 року з урахуванням усіх пенсійних складових: (щорічних індексацій базових ОСНП, щорічного збільшення основного розміру пенсії на 25%, інваліда війни 3 групи, учасника ліквідації аварії на ЧАЄС (під час служби) інваліда 3 групи, інваліда війни 3 групи (при виконанні обов`язків в/с), з урахуванням раніше виплачених коштів;
3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області провести ОСОБА_1 нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої пенсії та всіх її доплат за весь час затримки виплати - за період з 01.05.2025 по день фактичної виплати пенсії.
Заявлені позовні вимоги обґрунтував тим, що при виході на пенсію таку було призначено відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Проте при здійсненні перерахунку пенсії за відомостями оновленої довідки відповідач обмежив перераховану суму пенсії 10 прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, що втратили працездатність. Такі дії відповідача вважає протиправними, оскільки законодавчі норми, на підставі яких відповідач здійснив спірні дії, були визнані Конституційним Судом України неконституційними. 
29 січня 2026 року до Закарпатського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №0700-0902-8/5512 від 28.01.2026, відповідно до змісту якого проти задоволення позовних вимог заперечив. Так, зокрема, зазначив, що відповідно до ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік», максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, що втратили працездатність, що станом на 01 січня 2025 року становить 23610,00 грн.
03 лютого 2026 року позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому з доводами відповідача не погоджується, оскільки вважає, що вони суперечать чинним законодавчим нормам.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ) проходив службу в структурі державних органів, що забезпечують реалізацію державної політики в сферах цивільного захисту. 
Відповідно до протоколу за пенсійною справою №0704002009 від 19.10.2010, ОСОБА_1 з 19 жовтня 2010 року призначено пенсію за вислугу років. 
Станом на день виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі – ГУ ПФУ в Закарпатській області) та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ.
На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду №260/781/25 від 31.03.2025 ГУ ПФУ в Закарпатській області з 01 лютого 2023 року провело перерахунок пенсії ОСОБА_1 , при якому застосувало обмеження максимального розміру такої 10 прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, що втратили працездатність.
Так, згідно з відомостями пенсійної справи №0704002009, з 01 травня 2025 року розмір нарахованої ОСОБА_1 пенсії становить 50825,18 грн, однак фактично виплачується у сумі 23610,00 грн.
Вважаючи протиправними дії ГУ ПФУ в Закарпатській області щодо обмеження його пенсії максимальним розміром, ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.
Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, регулюється нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (далі – Закон).
Спірні правовідносини виникли з приводу обмеження пенсії позивача 10 прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
З 01 січня 2008 року ст. 43 Закону доповнено положенням, яким пенсії військовослужбовців обмежено максимальним розміром. Так, згідно ч. 7 ст. 43 (в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08 липня 2011 року) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Проте рішенням Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зі змінами, а саме: частини 7 статті 43, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 грн.
Відповідно до п. 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року положення ч. 7 ст. 43 Закону, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Згідно ст. 152 Конституції України, закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Таким чином, з 20 грудня 2016 року ст. 43 Закону не містить положень щодо обмеження максимального розміру пенсій військовослужбовців.
В подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 1 січня 2017 року, у ч. 7 ст. 43 Закону слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».
Буквальне розуміння змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року №1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року дозволяє стверджувати, що у Законі відсутня ч. 7 ст. 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.
Таким чином, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII до частини 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для обмеження пенсії, призначеної відповідно до Закону, максимальним розміром.
Така позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №522/16882/17, від 06.11.2018 у справі №522/3093/17, від 31.01.2019 у справі №638/6363/17, від 12.03.2019 у справі №522/3049/17, від 08.08.2019 у справі №522/3271/17, від 16.04.2020 у справі №620/1285/19, від 09.11.2020 у справі №813/678/18, від 09.02.2021 у справі №1640/2500/18.
З огляду на вищенаведене суд вважає, що станом на день проведення перерахунку пенсії позивача Закон не містив положень, якими б були передбачені обмеження пенсії будь-яким максимальним розміром.
Більше того, питання протиправності обмеження розміру пенсії позивача будь-яким максимальним розміром вже вирішувалося в судовому порядку. Так, зокрема, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду №260/2410/24 від 17.05.24, яке набрало законної сили, ГУ ПФУ в Закарпатській області зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2024 року без обмеження максимальним розміром нарахованої загальної пенсії, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.
При цьому, приймаючи таке рішення Закарпатський окружний адміністративний суд виходив з того, що обмежуючи позивачеві розмір пенсійних виплат, ГУ ПФУ в Закарпатській області діяв не на підставі Конституції та законів України.
Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).
Суд зазначає, що на момент ухвалення судом рішення у цій справі змін у чинному законодавстві України, які б створювали підстави для обмеження максимального розміру пенсій категорії пенсіонерів, до яких належить позивач, не відбулося, а тому рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.05.2024 у справі №260/2410/24 повинно враховуватися при проведенні наступних перерахунків пенсії позивача.
Наведене свідчить про відсутність в ГУ ПФУ в Закарпатській області підстав для обмеження розміру пенсії позивача, призначеної відповідно до Закону, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії позивача без обмеження її розміру 10 прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше виплачених сум. 
З огляду на вищенаведене позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням вищенаведеного.
Стосовно позовної вимоги про зобов`язати ГУ ПФУ в Закарпатській області провести ОСОБА_1 нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої пенсії та всіх її доплат за весь час затримки виплати, суд зазначає наступне.
Нормами Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ (далі – Закон) передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Ст. 2 Закону визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами в розумінні ст. 2 Закону слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством).
Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (зокрема пенсії). В свою чергою компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку та підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Аналогічні висновки щодо застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постановах від 19.09.2019 року у справі №522/9778/16-а, від 14.07.2020 року у справі №750/1512/16-а, від 09.06.2021 року у справі №240/186/20 та від 20.04.2022 року у справі №461/1390/16-а.
Відповідно до ст. 3 Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
З метою реалізації Закону постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі – Порядок №159).
Пункти 1-3 Порядку №159 аналогічні положенням Закону та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Передбачено, що компенсація проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року.
Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характер, в тому числі, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
Абзацом 1 п. 4 Порядку №159 визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Зміст наведених норм права дає підстави стверджувати, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої Законом, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі пенсії. 
Аналогічна позиція щодо застосування норм права викладена у постановах Верховного Суду від 23 березня 2023 року у справі №520/2020/19, від 25 березня 2023 року у справі №400/8389/21, від 24 липня 2024 року у справі №520/2674/2020 та від 31 липня 2024 року у справі №480/1704/19 у подібних правовідносинах.
Згідно з ст. 4 Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Тобто, Закон фактично прив`язує виплату компенсації до виплати заборгованості, яка їй передує.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово надавав оцінку подібним правовідносинам, зокрема, у поставові від 20.10.2022 року у справі №140/862/19 та ухвалі від 01.05.2024 року у справі №600/4650/23-а наголосив, що «з системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу. Відтак, законодавець пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу».
Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі №134/89/16-а, від 10 лютого 2020 року у справі №134/87/16-а, від 05 березня 2020 року у справі №140/1547/19, від 09.12.2025 у справі №420/13975/24.
Судом встановлено, що в спірних правовідносинах сума пенсійних виплат, що є предметом оскарження в цій справі, є спірною, тобто не виплаченою позивачу.
В свою чергу, законодавець чітко визначив, що обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо виплати компенсації виникає не з моменту нарахування доходу, а з моменту фактичної виплати основної суми заборгованості. Саме тоді орган Пенсійного фонду України набуває реальної можливості виконати або не виконати покладений на нього обов`язок щодо виплати компенсації. Відповідно, лише з цього моменту може виникнути порушення права позивача на компенсацію, яке підлягає судовому захисту.
Закон не передбачає можливості присудження компенсації наперед, оскільки вона є правовим наслідком уже допущеного прострочення виплати доходу. До здійснення фактичної виплати заборгованості обов`язок щодо компенсації ще не виник, а отже й порушення права позивача не настало. За таких обставин вимога про виплату компенсації є передчасною та не може бути задоволена за відсутності встановленого порушення відповідачем відповідного обов`язку.
До такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08.12.2025 у справі №420/13975/24, яка, відповідно до положень ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягає врахуванню у спірних правовідносинах.
Виходячи з викладеного, вимога позивача про виплату компенсації втрати частини доходів у теперішній момент є передчасною, що унеможливлює її задоволення через відсутність установленого порушення суб`єктом владних повноважень відповідного обов`язку.
Таким чином, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюються спірні правовідносини, крізь призму встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. 
Суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, код ЄДРПОУ - 20453063) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 з 01 травня 2025 року 10 прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, що втратили працездатність.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 01 травня 2025 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її розміру 10 прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, що втратили працездатність, з урахуванням раніше виплачених сум. 

4. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	Р.О. Ващилін