П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/13370/25	
Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:
м. Одеса;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
30.07.2025 року;
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.
П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді – Єщенка О.В.
суддів – Бітова А.І.
– Градовського Ю.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 17.04.2025 №965220193667, прийнятого о 16:00 годині, щодо здійснення судді у відставці ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 01 січня 2024 року згідно довідки про суддівську винагороду №12-23/113/2024, виданої 05.08.2024 Херсонським апеляційним судом на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/13629/24 від 05 липня 2024 року, від суддівської винагороди, яка складає 283118 гривень, у розмірі 50% від суддівської винагороди;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату, сплачувати судді у відставці ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання з 01 січня 2024 року згідно довідки про суддівську винагороду №12-23/113/2024, виданої 05.08.2024 Херсонським апеляційним судом на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/13629/24 від 05 липня 2024 року, від суддівської винагороди, яка складає 283118 гривень, у розмірі 64% від суддівської винагороди з урахуванням фактично сплачених сум.
В обґрунтування позову зазначено, що позивачка є суддею у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду в Херсонській області та одержує щомісячне довічне грошове утримання згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
За відсутності правових підстав, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 17.04.2025 №965220193667, прийнятого о 16:00 годині, з 01.01.2024 проведено позивачці перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру довічного грошового утримання – 50% від суддівської винагороди, зменшивши відсоткове значення щомісячного грошового утримання – 64% від суддівської винагороди.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області №965220193667 від 17.04.2025 року, прийняте о 16.00 годині, щодо здійснення судді у відставці ОСОБА_1 , перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 01 березня 2024 року на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/26649/24 від 19.12.2024 року.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання з 01 березня 2024 року згідно довідки про суддівську винагороду №12-23/113/2024, виданої Херсонським апеляційним судом 05 серпня 2024 року на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/13629/24 від 05 липня 2024 року у розмірі 64% від суддівської винагороди з урахуванням фактично сплачених сум. 
В іншій частині позовних вимог суд відмовив.
Стягнув з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 968,96 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 2500 грн.
Вирішуючи спір по суті та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що стаж позивачки, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 27 років 04 місяці 01 день. Тому, з огляду на положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів», розмір щомісячного довічного грошового утримання позивачки має становити 64 відсотки від суддівської винагороди.
Таким чином, зменшення з 01.03.2024 оспорюваним рішенням ГУПФУ розміру довічного грошового утримання позивачки з 64% до 50% від суддівської винагороди відбулось за відсутності правових підстав та необґрунтовано.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови у позові скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, змінити розподіл судових витрат.
Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апелянтка зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та помилково не враховано те, що зміна розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, тягне за собою перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. У спірному ж випадку, зміни розміру суддівської винагороди відбулись з 01 січня 2024 року, тому порушене право позивачки на гарантоване належне довічне грошове утримання підлягає судовому захисту саме з січня 2024 року, про що обґрунтовано заявлено у позові.
У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області посилається на необґрунтованість доводів апелянтки та відсутність підстав для скасування судового рішення згідно вимог цієї апеляційної скарги.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням Закону України «Про судоустрій і статус суддів», помилково залишено поза увагою те, що при обчисленні відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці врахуванню підлягає лише стаж роботи на посаді судді. Поряд з цим, судовим рішенням, на виконання якого проведений спірний перерахунок довічного грошового утримання, жодним чином не визначено зобов`язань для ГУПФУ застосовувати конкретний відсотковий розмір суддівської винагороди, що враховується для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Апелянт зауважує на тому, що під час здійснення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці ГУПФУ діяло обґрунтовано, на виконання своїх повноважень та у відповідності до чинного законодавства, тому порушень прав та інтересів позивачки не допускало.
Стосовно розподілу витрат на правничу допомогу адвоката, апелянт зазначає, що ці витрати позивачки не включають перелік робіт, пов`язаних із правничою допомогою та дійсно необхідних для вчинення певної процесуальної дії сторони позивача. Поряд з цим, аналіз переліку наданих позивачці адвокатських послуг показав, що розмір гонорару не відповідає критеріям реальності адвокатських послуг, розумності їхнього розміру та є неспівмірним зі складністю судової справи.
Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 у визначений апеляційним судом строк не надійшов.
Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області та одержує довічне грошове утримання судді у відставці.
Судовим рішенням, яке набрало законної сили в адміністративній справі №420/26649/24, зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 01 січня 2024 року згідно довідки про суддівську винагороду №12-23/113/2024, виданої Херсонським апеляційним судом 05 серпня 2024 року на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/13629/24 від 05 липня 2024 року, від суддівської винагороди, яка складає 283118 гривень.
Згідно оспорюваного за позовом у цій справі рішення відповідача №965220193667, 17.04.2025 року о 16:00, на підставі судового рішення у справі №420/26649/24 ГУПФУ провело позивачці перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці. Так, у рішенні ГУПФУ визначило, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2024 року складає 50% від суддівської винагороди та становить у сумі 141559 гривень.
Як свідчать обставини справи, відсотковий розмір довічного грошового утримання судді у відставці розрахований ГУПФУ зі стажу роботи позивачки на посаді: з 21.01.1997 по 07.11.2012 – судді Суворовського районного суду м. Херсона, з 08.11.2012 по 07.03.2017 – судді Апеляційного суду Херсонської області, всього у сумі 20 років 01 місяць 18 днів.
Поряд з цим, розрахунок стажу роботи позивачки на посаді: з 01.11.1989 по 14.01.1997 - слідчий УВС Херсонського облвиконкому; з 21.01.1997 по 07.11.2012 - суддя Суворовського районного суду м. Херсона; з 08.11.2012 по 07.03.2017 - суддя Апеляційного суду Херсонської області, всього 27 років 04 місяці 01 день, що дає право на довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 64% від суддівської винагороди, підтверджений судовим рішенням, яке набрало законної сили в адміністративній справі №420/13624/24.
При цьому, на стадії судового контролю у справі №420/13624/24 рішенням від 17.04.2025 №965220193667, прийнятим о 11:32 години, ГУПФУ провело позивачці перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 64% від суддівської винагороди.
Отже, не погоджуючись із зменшенням відсоткового розміру довічного грошового утримання судді у відставці, посилаючись на необґрунтованість та неправомірність рішення відповідача, позивачка звернулась до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно приписів статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2005 року №8-рп/2005 визначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Конституційний Суд України також висловлював аналогічні позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях від 24.06.1999 № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій та гарантій), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії та щомісячного довічного грошового утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів).
З огляду на викладене, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
Згідно пункту 4 частини 6 статті 126 Конституції України підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку.
За приписами статті 55 Закону №1798-VIII питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 1 і 4 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні ВРП. За результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, ВРП ухвалює вмотивоване рішення.
Частини перша, третя статті 116 Закону №1402-VIІІ встановлюють, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до ВРП, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади.
Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
У випадку зайняття посади судді без проведення конкурсних процедур стаж роботи (професійної діяльності), передбачений частиною другою статті 137 Закону №1402-VIІІ визначається на момент призначення на посаду судді вперше, а у випадку призначення на посаду судді за результатами конкурсу - зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом для участі у конкурсі та надає право для призначення на цю посаду за його результатами.
Зокрема, частиною 4 статті 43 Закону №2862-ХІІ передбачалось, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Частиною 3 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 02.06.2016 року №1402-VIII визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Виходячи з обставин цієї справи, слід враховувати, що розрахунок стажу роботи позивачки на посаді: з 01.11.1989 по 14.01.1997 - слідчий УВС Херсонського облвиконкому; з 21.01.1997 по 07.11.2012 - суддя Суворовського районного суду м. Херсона; з 08.11.2012 по 07.03.2017 - суддя Апеляційного суду Херсонської області, всього 27 років 04 місяці 01 день, підтверджений та перевірений в порядку судового контролю в адміністративній справі №420/13624/24.
Отже, з огляду на приписи статті 14 КАС України, є правильним висновок суду першої інстанції про те, що цей розрахунок стажу робіт, дає підстави вважати обґрунтованими вимоги позивачки про виплату довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 64% від суддівської винагороди.
Одночасному врахуванню підлягає й те, що питання виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці врегульоване статтею 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частиною четвертою якого встановлено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Повертаючись до обставин справи, слід враховувати, що судовим рішенням, яке набрало законної сили в адміністративній справі №420/26649/24, зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 01 січня 2024 року згідно довідки про суддівську винагороду №12-23/113/2024, виданої Херсонським апеляційним судом 05 серпня 2024 року на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/13629/24 від 05 липня 2024 року, від суддівської винагороди, яка складає 283118 гривень.
Згідно оспорюваного рішення ГУПФУ (№965220193667, 17.04.2025 року о 16:00), відповідач на підставі судового рішення у справі №420/26649/24 провів позивачці перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2024, неправомірно зменшивши з цієї дати розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 64% до 50% від суддівської винагороди.
В контексті наведеного, слід також враховувати, що відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, захисту в порядку адміністративного процесуального законодавства підлягають порушені права, свободи та інтереси особи від порушень у публічно-правових відносинах з суб`єктом владних повноважень, а судове рішення в адміністративній справі має гарантувати ефективний захист цих порушень прав, свобод та інтересів особи.
Виходячи з наведених норм адміністративного процесуального законодавства, оскільки оспорюваним за цим позовом рішенням ГУПФУ допущено порушення прав та інтересів позивачки саме з січня 2024 року, знаходять своє обґрунтоване підтвердження доводи апелянтки (позивачки) про наявність правових підстав для покладення на ГУПФУ обов`язку провести належний перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з січня 2024 року.
Відповідно, є помилковим висновок суду першої інстанції про зобов`язання ГУПФУ здійснити спірний перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01 березня 2024 року.
Стосовно розподілу судових витрат, понесених сторонами у цій справі, колегія суддів виходить з наступного.
За правилами частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3 вказаної статті КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;
3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;
4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Слід враховувати, що відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
Вказані положення кореспондуються із приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI, згідно яких гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Разом з цим, колегія суддів враховує, що за визначеннями, наведеними у пунктах 2, 6, 9 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI, адвокатська діяльність – це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту;
інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення;
представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Згідно із статтею 19 Закону України від 05.07.2012 року №5076-VI видами адвокатської діяльності є, у тому числі:
надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Таким чином, склад та розмір судових витрат, зокрема, на професійну правничу допомогу входить до предмета доказування у справі, а отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг, у зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.
Так, 01.04.2024 року між ОСОБА_1 (Замовник) та Кияшко О.О. (Адвокат) укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги.
У пункті 1 Договору передбачено, що згідно з умовами цього Договору Виконавець надає Замовнику правову допомогу, а саме: надання консультацій, представництво інтересів Замовника: - у судових органах з усіма правами передбаченими: КАС України, щодо сторін по справі; - у державних, комунальних, та інших органах незалежно від форми власності та підпорядкування, у т. ч. ДСА та його територіальних управліннях, Херсонському апеляційному суді, Пенсійному Фонді України (та їх територіальних підрозділах), МВС та Національної поліції України (та їх територіальних підрозділах, департаментах та ліквідаційних комісіях), Міністерстві Юстиції (у тому числі ВДВС, приватних виконавців), ДБР; - захисту соціальних (пенсійних прав, прав на довічне грошове утримання) та прав щодо виплат боргу за минулий час суддівської винагороди тощо, доплат підвищень та компенсації втрат доходу згідно вимог діючого законодавства.
Згідно Акту виконаних робіт від 29.04.2025 року, Виконавцем виконано, а Замовником прийнято, зокрема, наступні юридичні дії:
1. пошук у реєстрі судових рішень інформації щодо судової практики у справах стосовно протиправних дій та бездіяльності ПФУ щодо не здійснення перерахунку щомісячного довічного утримання судді у відставці згідно оновленої довідки про суддівську винагороду станом на 01.01.2024 рік та у заниженому розмірі (вартість 1000 грн.);
2. аналіз правової позиції ГУ ПФУ в Херсонській області щодо прийняття рішення про зарахування стажу та здійснення перерахунку у розмірі 64% та одночасного прийняття рішення про подальший перерахунок з 01.01.2024 року у розмірі 50% (вартість 2000 грн.);
3. підготовка позовної заяви, формування матеріалів справи та подання позовної заяви до Одеського окружного адміністративного суду через додаток «Електронний суд» (вартість 6000 грн.), всього вартість цих робіт склала у сумі 9000 грн.
Перевіривши представлені учасниками матеріали та їх доводи, апеляційний суд враховує, що вид правничих послуг, їх вартість та обсяги сторонами узгоджено у відповідному Договорі та додатковій угоді до цього Договору.
За цими матеріалами апеляційний суд встановив, що ці послуги пов`язані із наданням правової консультацій і роз`яснень з правових питань, складенням заяв, представництвом, тобто відповідно до положень статтей 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI відносяться до видів адвокатської діяльності.
Зокрема, такий вид послуг, наданий позивачці у виді підготовки позовної заяви для звернення до суду є документально підтвердженим та безпосередньо пов`язаним із процесуальними правами учасника, а понесені витрати, угоджені Сторонами Договору на суму 6000 грн., не є завищеними і являються співмірними із складністю адміністративної справи.
Натомість, колегія суддів враховує, що адміністративна справа призначена до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження, її розгляд і вирішення здійснені у порядку письмового провадження без участі та виклику учасників справи, а тому не вбачається обґрунтованих і правових підстав для відшкодування позивачці витрат на правову допомогу у виді представництва інтересів Клієнта у суді.
Також, слід враховувати, що такий вид робіт, як аналіз судової практики та неправомірних дій/рішень ГУПФУ, безпосередньо пов`язаний із підготовкою позовної заяви для розгляду в суді, тобто – з виконанням робіт, витрати на які позивачці підлягають відшкодуванню у межах вище визначеної суми.
Поряд з цим, згідно Акту виконаних робіт від 11.08.2025 року, Виконавець виконав, а Замовник прийняв наступні юридичні дії: 1. Аналіз правової позиції зазначеної в рішенні №420/13370/25 від 30.07.2025 року, аналіз правової позиції щодо застосування способу захисту у справах щодо перерахунку щомісячного довічного утримання у розмірі 64% від суддівської винагороди, згідно довідки про суддівську винагороду №152/20 від 26.02.2020, 19.02.2020 року та з 01.01.2024 року (№420/13624/24 від 26.02.2025 року, №420/26649/24 від 16.12.2024 рок, по справі №766/13158/17, 540/2031/20. №540/839/21) правових позицій рішень КСУ, обґрунтування складності справи та розміру витрат адвоката, підстав винесення окремої ухвали (вартість 10000 грн.); 2. підготовка, формування матеріалів справи та подання апеляційної скарги щодо зміни рішення та скасування в частині відмови з належним обґрунтуванням через додаток «Електронний суд» до суду апеляційної інстанції (вартість 10000 грн.), всього – у сумі 20000 грн.
За цими матеріалами апеляційний суд встановив, що ці послуги пов`язані із наданням правової консультацій і роз`яснень з правових питань, складенням заяв, представництвом, тобто відповідно до положень статтей 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI відносяться до видів адвокатської діяльності.
Зокрема, такий вид послуг, наданий позивачці у виді підготовки апеляційної скарги для звернення до апеляційного суду є документально підтвердженим та безпосередньо пов`язаним із процесуальними правами учасника, а понесені витрати, угоджені Сторонами Договору на суму 10000 грн., не є завищеними і являються співмірними із складністю адміністративної справи.
Натомість, слід зауважити, що такий вид робіт, як аналіз судової практики, висновків суду у цій справі та неправомірних дій/рішень ГУПФУ, безпосередньо пов`язаний із підготовкою апеляційної скарги для розгляду в суді апеляційної інстанції, тобто – з виконанням робіт, витрати на які позивачці підлягають відшкодуванню у межах вище визначеної суми.
Підсумовуючи, колегія судді доходить висновку, що, з огляду на положення статті 139 КАС України, позивачці підлягають відшкодуванню понесені судові витрати на правничу допомогу у межах суми 16000 грн. та витрати у виді сплати судового збору у загальній сумі 2422,4 грн. (в суді першої інстанції у сумі 968,96 грн., в суді апеляційної інстанції – у сумі 1453,44 грн.).
Враховуючи викладене у сукупності, судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не у повній мірі відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до статті 316 КАС України підлягає частковому скасуванню з ухваленням у відповідній частині нового судового рішення та зміною розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2024 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання з 01 березня 2024 року згідно довідки про суддівську винагороду №12-23/113/2024, виданої Херсонським апеляційним судом 05 серпня 2024 року на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/13629/24 від 05 липня 2024 року у розмірі 64% від суддівської винагороди з урахуванням фактично сплачених сум – скасувати.
Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату, сплачувати судді у відставці ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання з 01 січня 2024 року згідно довідки про суддівську винагороду №12-23/113/2024, виданої 05.08.2024 Херсонським апеляційним судом на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/13629/24 від 05 липня 2024 року, від суддівської винагороди, яка складає 283118 гривень, у розмірі 64% від суддівської винагороди з урахуванням фактично сплачених сум.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м. Херсон, вул. вул. Валентини Крицак, б. 6; код ЄДРПОУ 21295057) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 ) судові витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору у сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. та на правничу допомогу адвоката у сумі 16000 (шістнадцять тисяч) грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий суддя: О.В. Єщенко

судді: А.І. Бітов

Ю.М. Градовський