СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року м. Харків Справа № 8/471-23/1(917/2049/25) 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Демідова П.В., суддя Мартюхіна Н.О.,
за участі секретаря судового засідання Борсук В.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Полтавської міської ради (вх. №269П) та ОСОБА_1 (вх.№361 П) на додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 03.02.2026 (додаткове рішення ухвалене суддею Білоусовим С.М. в приміщенні Господарського суду Полтавської області 03.02.2026, повне додаткове рішення складено та підписано 03.02.2026) у справі №8/471-23/1(917/2049/25)
за позовною заявою ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 
до 1. Державного комунального Житлово-експлуатаційного підприємства «Будівельник», 36003, м. Полтава, пров. Шкільний, 4, код ЄДРПОУ 012775609
2. Полтавської міської ради, 36000, м. Полтава, вул. Соборності, 36, код ЄДРПОУ 24388285
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління майном комунальної власності міста (вул. Соборності, 36, м. Полтава, 36000, код ЄДРПОУ 13967304).
про зобов`язання вчинити певні дії
в межах справи № 8/471-23/1
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Проммаркет М», м. Полтава
до Державного комунального Житлово-експлуатаційного підприємства «Будівельник», 36003, м. Полтава, пров. Шкільний, 4, код ЄДРПОУ 012775609
про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 19.01.2026 у справі №8/471-23/1(917/2049/25) позовні вимоги задоволено; зобов`язано арбітражного керуючого, що виконує повноваження ліквідатора/керуючого санацією/розпорядника майна Державного комунального Житлово-експлуатаційного підприємства «Будівельник» передати територіальній громаді міста Полтава об`єкт житлового фонду - будинок за №60 по вулиці Залізна у місті Полтава; зобов`язано Полтавську міську раду (36000, м. Полтава, вул. Соборності, 36) прийняти до комунальної власності територіальної громади міста Полтава без жодних додаткових умов, будинок за АДРЕСА_2 ; стягнуто з Державного комунального Житлово-експлуатаційного підприємства «Будівельник» судовий збір в сумі 2422,40 грн; стягнуто з Полтавської міської ради судовий збір в сумі 2422,40 грн.
Полтавська міська рада звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просила скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 19.01.2026 у справі № 8/471-23/1 (917/2049/25) та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ДК ЖЕП «Будівельник», Полтавської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління майном комунальної власності міста про зобов`язання вчинити певні дії.
Додатковим рішенням Господарського суду Полтавської області від 03.02.2025 у справі №8/471-23/1(917/2049/25) заяву про ухвалення додаткового рішення від 23.01.2026 (вх.№771) задоволено частково, стягнуто з Державного комунального Житлово-експлуатаційного підприємства «Будівельник» (36003, м. Полтава, пров. Шкільний, 4, код ЄДРПОУ 012775609) на користь ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7500,00 грн, стягнуто з Полтавської міської ради, (36000, м. Полтава, вул. Соборності, 36, код ЄДРПОУ 24388285) на користь ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7500,00 грн.
Полтавська міська рада звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 03.02.2026 у справі №8/471-23/1(917/2049/25) та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення від 23.01.2026 р. (вх. № 771) в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги міська рада зазначає, що у наданих позивачем документах на підтвердження понесених судових витрат відсутній детальний опис наданих адвокатським бюро послуг з правової допомоги в суді першої інстанції, що на думку заявника апеляційної скарги порушує приписи, передбачені частиною 3 статті 126 ГПК України.
Полтавська міська рада зазначає, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Полтавської міської ради (вх.№269П) на додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 03.02.2026 у справі №8/471-23/1(917/2049/25).
ОСОБА_1 також звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 03.02.2026 у справі №8/471-23/1(917/2049/25) та ухвалити нове додаткове рішення, яким заяву про ухвалення додаткового рішення від 23.01.2026 ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не обґрунтовано, чому саме розмір витрат на професійну правничу допомогу складає 15000,00 грн, та зменшений судом від заявленої позивачем суми більше ніж у два рази. 
На думку заявника, місцевим господарським судом не було враховано, що сторонами узгоджено в договорі фіксований розмір гонорару, що не обумовлюється кількістю витрачених годин.
Позивач також зазначає, що її представником було подано достатню кількість процесуальних документів та вжито всі необхідні процесуальні дії для отримання позитивного рішення на користь клієнта, а обставини справи вказують на те, що вона має виключно важливе значення для реалізації ОСОБА_1 її права на отримання у власність квартири в порядку безоплатної приватизації.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (вх.№361 П) на додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 03.02.2026 у справі №8/471-23/1(917/2049/25); об`єднано розгляд апеляційних скарг ОСОБА_1 (вх.№361П) та Полтавської міської ради (вх.№269П) на додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 03.02.2026 у справі №8/471-23/1(917/2049/25) в одному апеляційному провадженні.
24.02.2026 від Управління майном комунальної власності міста надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому Управління просило апеляційні скарги Полтавської міської ради на рішення та додаткове рішення задовольнити, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати, відмовити у задоволенні позовних вимог та у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.
27.02.2026 від Управління майном комунальної власності міста надійшли додаткові пояснення у справі. 
02.03.2026 від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу Полтавської міської ради, в якій вона просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.
03.03.2026 від Полтавської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення, скасувати додаткове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення в повному обсязі. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційних скарг Полтавської міської ради (вх.№269П) та ОСОБА_1 (вх.№361П) на додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 03.02.2026 у справі №8/471-23/1(917/2049/25) відбудеться 31.03.2026.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 оголошено у судовому засіданні перерву до 07.04.2026.
У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.
Представник Управління майном комунальної власності міста проти апеляційної скарги заперечував.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів та вимог апеляційних скарг законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.
Як вже зазначалось, за результатами розгляду справи №8/471-23/1(917/2049/25) Господарський суд Полтавської області 19.01.2026 ухвалив рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Будівельник» та Полтавської міської ради про зобов`язання вчинити дії задоволено у повному обсязі.
В подальшому до Господарського суду Полтавської області надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Сергієнко Тетяни Григорівни про ухвалення додаткового рішення (вх. №771) щодо стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу в сумі 40000,00 грн.
На підтвердження обставин понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції заявником надано:
- договір №25/25 від 15.10.2025 про надання правової (правничої) допомоги, укладений між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Тетяни Сергієнко»; 
- акт №01/26 приймання-передачі виконаних послуг на 40000,00 грн від 05.01.2026;
- виписки по рахункам від 16.10.2025 та 24.12.2025;
- ордер на надання правничої (правової) допомоги;
- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
Задовольняючи оскаржуваним додатковим рішенням заяву ОСОБА_1 частково, суд першої інстанції виходив із загальних засад законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи всі аспекти та складність справи, дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який відповідає вищевказаним критеріям, у даній справі, за представництво інтересів позивача, складає 15000,00 грн, оскільки саме такий розмір відповідає критерію реальності адвокатських витрат в справі спрощеного провадження, без проведення судових засідань та враховуючи наявність аналогічної справи (№8/471-23/1(917/1613/24), рішення у якій набрало законної сили.
Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 59 конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Положеннями статті 131-2 Конституції України передбачено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.
Положеннями статті 16 ГПК України закріплено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України) (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.02.2025 у справі №910/10602/23).
Відповідно до частин першої, другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 цього Кодексу).
Витрати, які підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядку.
За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Таким чином, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно враховувати, зокрема, встановлений в самому договорі розмір та/або порядок обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Відповідно до пункту 1.1. договору №25/25 від 15.10.2025 про надання правової (правничої) допомоги, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Тетяни Сергієнко», у порядку та на умовах, передбачених даним договором, клієнт доручає, а бюро зобов`язується надати правову (правничу) допомогу клієнту у питанні отримання нею права власності на квартиру №68 по вул. Залізна, 60, шляхом подання позову до Господарського суду Полтавської області про зобов`язання передати у комунальну власність м. Полтава будинок по вул. Залізна, 60 у м. Полтава, та вчинення інших дій в інтересах клієнта, спрямованих на отримання квартири у власність, а клієнт зобов`язується прийняти та оплатити виконану бюро роботу.
Згідно з пунктом 3.4 договору загальна вартість гонорару в суді першої інстанції складає 40000,00 гривень. В день укладення даного договору клієнт вносить на рахунок бюро 50% вартості гонорару в суді першої інстанції, решту 50% клієнт сплачує на рахунок бюро не пізніше дати ухвалення рішення у справі. Вартість послуг в судах апеляційної та касаційної інстанцій узгоджується сторонами додатково, шляхом укладення додаткового договору.
Отже, сторони у договорі погодили оплату адвокатських послуг під час розгляду справи в суді першої інстанції у фіксованому розмірі – 40000,00 грн.
Актом приймання-передачі виконаних робіт №01/26 від 05.01.2026 визначено, що вартість послуги за представництво інтересів у справі №8/471-23/1(917/2049/25) за позовом Терехової Т.М. до Державного комунального Житлово - експлуатаційного підприємства «Будівельник», Полтавської міської ради, за участю третьої особи Управління комунальним майном міста про зобов`язання вчинити певні становить 40000,00 грн. 
З виписок по рахунку від 16.10.2025 та 24.12.2025 вбачається, що кошти у загальній сумі 40000,00 грн надійшли на рахунок АБ «Тетяни Сергієнко».
Матеріалами справи підтверджується, що правничу допомогу позивачу в суді першої інстанції надавала адвокат Сергієнко Т.Г., яка діяла на підставі виданого адвокатським бюро ордеру.
Щодо доводів Полтавської міської ради про ненадання позивачем детального опису наданих послуг колегія суддів зазначає, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України, аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. 
Велика Палата Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 дійшла висновку, що фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункти 145, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).
На підставі вищевикладеного, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 вважала за необхідне відступити від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 23.11.2020 у справі №638/7748/18, стосовно того, що «інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу».
Таким чином, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно враховувати, зокрема, встановлений в самому договорі розмір та/або порядок обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Як вже зазначалось, договором №25/25 про надання правової (правничої) допомоги від 15.10.2025 встановлено, що загальна вартість гонорару адвоката в суді першої інстанції складає 40000,00 гривень.
На виконання умов договору позивачем надано акт приймання-передачі виконаних робіт від 05.01.2026, в якому зазначено вид наданих адвокатом Сергієнко Т.Г. послуг, а саме: «представництво інтересів у справі №8/471-23/1(917/2049/25) за позовом Терехової Т.М. до Державного комунального Житлово - експлуатаційного підприємства «Будівельник», Полтавської міської ради, за участю третьої особи Управління комунальним майном міста про зобов`язання вчинити певні дії», вартість вказаних послуг складає 40000,00 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем дійсно не надано окремого документу з назвою «детальний опис робіт», як про це зазначає Полтавська міська рада у своїй апеляційній скарзі. Проте, Терехова Т.М. надала інші докази, які дозволяють встановити як дійсну домовленість сторін щодо розміру адвокатського гонорару, так й факт понесення нею відповідних витрат на правничу допомогу та їх необхідність, що є визначальним при вирішенні судом питання про розподіл таких витрат.
Застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «ТОВ «Фріда» проти України» від 08.12.2016).
Колегія суддів зазначає, що в наданому представником позивача акті приймання-передачі виконаних робіт наведений детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, за здійснення ним представництва в суді першої інстанції.
Враховуючи конкретні обставини справи та надані заявником документи на підтвердження понесення нею витрат на правову допомогу, апеляційний господарський суд зазначає, що в даному випадку не надання детального опису робіт, не може бути підставою для висновку про відсутність понесення заявником витрат на професійну правничу допомогу, оскільки склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування при розгляді відповідної заяви сторони, а з матеріалів справи вбачаються обставини фактичного надання такої правової допомоги.
Водночас, колегія суддів зауважує, що заперечення Полтавської міської ради ґрунтуються лише на формальній відсутності детального опису робіт як окремого документу, при цьому відповідачем не наводиться доводів щодо не співмірності чи необґрунтованості розміру заявлених судових витрат, понесених позивачем в суді першої інстанції, та водночас не позбавляє можливості заперечувати щодо них шляхом подання відповідного клопотання про їх зменшення. 
З огляду на наведене та враховуючи, що вказані докази в сукупності дають можливість як пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару, так й підтверджують фактичне надання правничої допомоги та понесення заявником витрат на їх оплату, колегія суддів дійшла висновку, що ненадання позивачем детального опису робіт (наданих послуг) не може свідчити про відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, відповідно й не може бути підставою для відмови в задоволенні заяви позивача про розподіл витрат на правничу допомогу.
Водночас, суд першої інстанції вважав, що заявлений позивачем розмір витрат є необґрунтованим та неспівмірним зі складністю справи, а тому, дослідивши обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, врахувавши відсутність судових засідань у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження дійшов висновку, що розумною та співмірною є компенсація витрат позивача в сумі 15000,00 грн.
Не погоджуючись з такими висновками Господарського суду Полтавської області, ОСОБА_1 стверджує, що суд першої інстанції зменшив суму судових витрат на професійну правничу допомогу без наведення мотивування, в чому саме полягає необґрунтованість та неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу.
Надаючи оцінку цим доводам колегія суддів зазначає, що надані заявником докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (рішення у справі «East / West Alliance Limited» проти України»), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19).
Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини четверта статті 126 ГПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).
Водночас за нормами частини шостої статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Верховний Суд, застосовуючи частину шосту статті 126 ГПК України, неодноразово зазначав, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, від 03.10.2019 у справі №922/445/19).
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.
З матеріалів справи вбачається, що представником позивача при наданні правової допомоги в суді першої інстанції в інтересах ОСОБА_1 подано лише два процесуальні документи, а саме позовну заяву та відповідь на відзиви відповідачів.
При зменшенні розміру витрат позивача на правову допомогу, місцевий господарський суд цілком обгрунтовано врахував, що по-перше, ухвалою Господарського суду Полтавської області від 15.11.2025 справу вирішено розглядати за правилами спрощеного провадження, без виклику сторін та без проведення судових засідань, що свідчить про її незначну складність та про те, що представниками сторін не витрачалось значної кількості часу при розгляді даної справи. По-друге, в межах саме даної справи про банкрутство №8/471-23/1, в рамках позовного провадження розглядалась інша аналогічна справа №8/471-23/1(917/1613/24), рішення в якій набрало законної сили.
Тобто, при зверненні ОСОБА_1 з позовом до суду, вже існувала сформована правова позиція Верховного Суду в аналогічних правовідносинах в межах даної справи про банкрутство, на яку посилалась представник позивача в своїй позовній заяві.
З огляду на зазначене та враховуючи критерії обґрунтованості, реальності (дійсності та необхідності), розумності розміру витрат на правову допомогу, їх співмірності зі складністю справи, часом, об`єктивно необхідним адвокату на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, колегія суддів не вбачає підстав для відступу від висновку місцевого господарського суду про можливість відшкодування за рахунок відповідачів понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в суді першої інстанцій в розмірі 15000,00 грн та, відповідно, про часткове задоволення її заяви.
Колегія суддів дійшла висновку, що відповідне зменшення місцевим господарським судом витрат на правничу не може бути підставою для скасування оскаржуваного додаткового рішення в цій частині.
За результатами апеляційного перегляду додаткового рішення суду, яким частково задоволено заяву ОСОБА_1 та стягнуто в рівних частинах з Полтавської міської ради та Державного комунального Житлово-експлуатаційного підприємства «Будівельник» на користь ОСОБА_1 15000,00 грн із заявлених 40000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний господарський суд не встановив неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права. При цьому, оскаржуване додаткове рішення прийнято за результатами повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи, а тому підстав для його зміни чи скасування, за мотивів наведених в апеляційних скаргах сторін, колегія суддів не вбачає.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Полтавської міської ради залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 03.02.2026 у справі №8/471-23/1(917/2049/25) залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 17.04.2026.

Головуючий суддя О.О. Крестьянінов

Суддя П.В. Демідова 

Суддя Н.О. Мартюхіна