ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
 
вул. Івана Ступака, 25, м. Фастів, Київська область, 08500, тел. (04565) 6-17-89, 
e-mail: inbox@fs.ko.court.gov.ua, web: https://fs.ko.court.gov.ua, код ЄДРПОУ 26539699

2/381/205/26
381/4215/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 20206 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Ковалевської Л.М., 
за участі секретарів Омельчук С.А., Беленчук Я.В.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження в м. Фастові Київської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Фастівська міська рада про визнання права власності,-
в с т а н о в и в :

В липні 2025 року адвокат Дубчак Ю.Є., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Фастівська міська рада про визнання права власності, посилаючись на те, що 29 січня 2019 року ОСОБА_1 за Договором купівлі - продажу житлового будинку прийняла, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передали житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , що розташований на земельні ділянці комунальної власності площею 0,1185 га, кадастровий номер 3224955300:01:001:0302 і переходить у користування Покупця після підписання цього договору. Продавці під час продажу нерухомості за вказаною адресою передали також, Покупцю розроблену технічну документацію на дану земельну ділянку. Після придбання вказаної нерухомості позивачка звернулася до Фастівської міської ради із заявою про затвердження технічної документації із землеустрою щодо затвердження меж земельної ділянки в натурі та отримала відмову, так як дана земельна ділянка рішенням Борівської селищної ради № 7/14 від 31 травня 2013 року передана у спільну (сумісну) власність ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що унеможливлює прийняття Фастівською міською радою рішення про передачу цієї ж земельної ділянки їй у власність. Тобто, відповідачі виготовивши технічну документацію на спірну земельну ділянку та затвердивши її рішенням Борівської селищної ради, своє право відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не зареєстрували, а тому і не набули. 
Представник позивача вважає, що відмова органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) ОСОБА_1 є неправомірною. Так як Фастівська міська рада добровільно, одностороннє відмовилася скасувати рішення Борівської селищної ради №7/14 від 31 травня 2013 року, яким земельна ділянка з кадастровим номером 3224955300:01:001:0302 передана у спільну (сумісну) власність громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , і це унеможливлює прийняття нею ж рішення про передачу цієї ж земельної ділянки у власність ОСОБА_1 тому, таке рішення підлягає скасуванню в судовому порядку.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 18 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено до судового засідання.
30.09.2025 через систему «Електронний суд» від представника Фастівської міської ради Шатківського О.К. надійшло клопотання про заперечення проти позовних вимог та про застосування строків позовної давності, оскільки предметом спору у справі є скасування рішення Борівської селищної ради №7/14 від 31.05.2013 «про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» у зв`язку зі спливом строку позовної давності та закрити провадження у справі. Також, просить розглядати справу за відсутності представника Фастівської міської ради.
15.01.2026 до канцелярії суду адвокат Дубчак Ю.Є., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав письмові пояснення в яких наголосив, що ОСОБА_1 не оспорює правомірність рішення Борівської селищної ради № 7/14 від 31 травня 2013 року про передачу земельної ділянки у спільну власність з огляду невідповідності його вимогам нормативних актів які регламентують порядок приймання рішень органами місцевого самоврядування. Такі спори у разі їх наявності однозначно вирішуються за правилами адміністративного судочинства окружними судами. Позовна вимога про скасування вказаного рішення покликана захистити цивільне право ОСОБА_1 на володіння, користування земельною ділянкою на якій знаходиться придбане нею житло.
В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу без його участі, долучив документальне підтвердження направлення письмових пояснень іншим учасникам справи.
Представник відповідача- Фастівської міської ради у судовому засіданні 12.02.2026 проти задоволення позовних вимог заперечував, суду пояснив, що оскаржуване позивачем рішення є актом індивідуальної дії, а відповідачі до органу місцевого самоврядування з приводу скасування рішення не звертались. 02.03.2026 представник до суду не з`явився, заяв не подавав.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими,речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Так, судом встановлено, що 29 січня 2019 року позивач - ОСОБА_1 за Договором купівлі - продажу житлового будинку прийняла, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передали житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , що розташований на земельні ділянці комунальної власності площею 0,1185 га, кадастровий номер 3224955300:01:001:0302, яка переходить у користування Покупця після підписання цього договору (а.с.17-18).
Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 29.01.2019 року за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 . (а.с.19).
Відповідно до рішення Борівської селищної ради №7/14 від 31 травня 2013 року, яким земельна ділянка з кадастровим номером 3224955300:01:001:0302 передана у спільну (сумісну) власність громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Після придбання вказаної нерухомості позивачка звернулася до Фастівської міської ради із заявою про затвердження технічної документації із землеустрою щодо затвердження меж земельної ділянки в натурі та отримала відмову, так як дана земельна ділянка рішенням Борівської селищної ради № 7/14 від 31 травня 2013 року передана у спільну (сумісну) власність ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що унеможливлює прийняття Фастівською міською радою рішення про передачу цієї ж земельної ділянки їй у власність (а.с.16).
Надаючи правову оцінку рішенню, що оскаржується, суд зважає на наступне.
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно статей 2 та 3 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 25 Закону України "Про землеустрій" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок є одним із видів документів із землеустрою.
Частиною 2 статті 50 Закону України "Про землеустрій" визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.
Частинами 1 та 2 ст. 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.
Видами документації із землеустрою, зокрема, є технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)
Частиною 2 статті 55 Закону України "Про землеустрій" визначено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт.
Згідно ст. 30 Закону України "Про землеустрій" погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.
За приписами ч. 1 ст. 118 ЗК України громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою визначено положеннями ст. 186 Земельного кодексу України.
Відповідно до п.5 ч.5 ст.186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) затверджується: у разі передачі на підставі такої документації земельної ділянки у власність та користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування - рішенням таких органів.
Як встановлено судом, предметом спору у даній справі є Рішення Борівської селищної ради №7/14 від 31 травня 2013 року, яким земельна ділянка з кадастровим номером 3224955300:01:001:0302 передана у спільну (сумісну) власність громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Судом встановлено, що оскаржуване позивачем рішення є актом індивідуальної дії.
Суд акцентує увагу на тому, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав їх прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів їх прийняття.
Невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.
При цьому, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до органу місцевого самоврядування з приводу скасування оскаржуваного позивачем рішення не звертались.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач недовів протиправність оскаржуваного рішення та наявність правових підстав для його скасування, а тому позовні вимоги у цій частині слід залишити без задоволення. 
Щодо визнання права власності за позивачем на земельну ділянку з кадастровим номером 3224955300:01:001:0302, суд встановив наступне.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України, відповідно до якої земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Частиною 2 статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування в судовому порядку, зокрема у визначений позивачем спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи власності або користування щодо спірного майна, а також підтверджений належними доказами факт порушення (невизнання або оспорювання) цього права.
За положеннями ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.
Частиною 16 цієї статті визначено, що предметом правочину, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду, об`єкт незавершеного будівництва або частку у праві спільної власності на такий об`єкт), який розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), що перебуває у власності відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, повинна бути також така земельна ділянка (або частка у праві спільної власності на неї). Істотною умовою договору, який передбачає такий перехід права власності, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача до набувача такого об`єкта (частки у праві спільної власності на неї).
Як вбачається з п.1.4 Договору купівлі - продажу від 29 січня 2019 року : ОСОБА_1 за Договором купівлі - продажу житлового будинку прийняла, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передали житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , що розташований на земельні ділянці комунальної власності площею 0,1185 га, кадастровий номер 3224955300:01:001:0302 і переходить у користування Покупця після підписання цього договору.
З урахуванням вищевикладеного слід дійти висновку, що при укладенні та посвідченні вищевказаного договору не була дотримана істотна умова, а саме не відбулось переходу права власності на таку земельну ділянку від відчужувачів до набувача такого об`єкта, у даному випадку позивача ОСОБА_1 .
Крім цього, хоча придбання будинку передбачає перехід права на землю, проте автоматичного переоформлення документів у Реєстрі не відбувається. Новий власник має звернутися до органів місцевого самоврядування для переоформлення земельної ділянки на своє ім`я. 
У відповідності до п. 3 перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» № 3613-VI від 07.07.2011 року, у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, інші об`єкти нерухомого майна (будівлі, споруди, лінійні об`єкти енергетичної інфраструктури), право власності на які зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників таких об`єктів на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Забороняється вимагати для присвоєння земельній ділянці кадастрового номера інші документи. Такий кадастровий номер є чинним з моменту його присвоєння.
Згідно з ч. 1 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ч.ч. 3, 4 ст. 79-1 ЗК України).
Проте, відповідачі, в супереч ст.ст. 125, 126 ЗК України своє право відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зареєстрували.
Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування (ч. 7 ст. 79-1 ЗК України).
Нормами ч.ч. 9, 10 статті 79-1 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
За визначенням ст. 1 Закону України «Про землеустрій», документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель тощо
Положеннями ст. 22 Закону України «Про землеустрій» визначено, що землеустрій здійснюється на підставі: а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою (у тому числі при розробленні містобудівної документації); б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; в) судових рішень.
Рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим Законом та Земельним кодексом України. Зазначене рішення надається безоплатно та має необмежений строк дії.
У відповідності до статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.
За положеннями ст. 9 вказаного Закону внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Частинами 1, 6 ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
У відповідності до ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт.
Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача.
У разі передачі у власність та користування земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу вик виконавчої влади, органу місцевого самоврядування технічна документація розробляється на підставі дозволу, виданого відповідним органом (крім випадків, якщо відповідно до закону розроблення технічної документації здійснюється без надання такого дозволу).
Отже, у даному випадку технічна документація та кадастровий план земельної ділянки, що знаходиться за АДРЕСА_1 містять дані попередніх власників, а не особи, яка придбала будинок – ОСОБА_4 , що свідчить про невідповідність суб`єкта.
Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Позивач набула право власності на будинок АДРЕСА_1 згідно Договору купівлі - продажу від 29 січня 2019 року.
Надалі державна реєстрація речових прав на житловий будинок АДРЕСА_1 за позивачем відбулась у цей же день 29.01.2019.
Проте, реєстрація сформованої земельної ділянки кадастровий номер 3224955300:01:001:0302 за адресою АДРЕСА_1 у Державному земельному кадастрі не відбулась, оскільки відповідачі подальшу процедуру її оформлення не пройшли.
Наразі у Державному земельному кадастрі відсутня інформація про вид права, власників (користувачів) земельної ділянки, документ, який є підставою для виникнення права на земельну ділянку.
Також відсутні відомості про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3224955300:01:001:0302 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Стороною позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що формування земельної ділянки кадастровий номер 3224955300:01:001:0302 порушує її права користування земельною ділянкою, не надано і доказів про порушення її прав і органом місцевого самоврядування, який рекомендує для вирішення питання замовити нову технічну документацію або внести зміни до існуючої, звернувшись до землевпорядної організації, та зареєструвати право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Крім цього, суд не може визнати право власності, якщо технічна документація на земельну ділянку не пройшла державну реєстрацію на ім`я позивача- ОСОБА_4 .
З урахуванням вищевикладеного, та беручи до уваги, що рішення Борівської селищної ради №7/14 від 31 травня 2013 року, яким земельна ділянка з кадастровим номером 3224955300:01:001:0302 передана у спільну (сумісну) власність громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , є чинним (не скасованим), відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3224955300:01:001:0302, технічна документація на яку, оформлена на попередніх власників будинку.
Керуючись ст.ст. 4,12,81,89,141,265,268 ЦПК України, ст.ст. 328, 370, 381, 392, 1216,1217,1218,1296 ЦК України, суд-
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 , адреса місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, пл.. Соборна, 1 про визнання права власності, - залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складення рішення в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 11.03.2026.

Суддя Леся КОВАЛЕВСЬКА