РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2026 року 
м. Рівне

Справа № 569/20585/25
Провадження № 22-ц/4815/345/26
Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна»

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 листопада 2025 року у складі судді Першко О.О., постановлене в м. Рівне о 12 годині 50 хвилин, повний текст рішення складено 12 листопада 2025 року

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхового відшкодування. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 01 серпня 2023 року приблизно о 08 год 30 хв, водій ОСОБА_2 , керуючи вантажним сідловим тягачем «DAF FX 460 FT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «SCHMITS SKO 24L», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по проїзній частині провулку Фабричний в м. Рівне у напрямку вулиці Генерала Безручка, на пішохідному переході здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_3 , сином якої є ОСОБА_1 , загинула. Внаслідок вказаної події позивачу було завдану непоправної моральної шкоди та тяжких глибоких душевних страждань. Відомості про вказане кримінальне правопорушення були внесені до ЄДРДР за №12023180000000300. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу автомобіля «DAF FX 460 FT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була забезпечена полісом № ЕР/214558666 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у АТ «СК «Країна». Страхова сума за полісом ЕР/214558666 на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 320 000 грн 00 коп.. 16 липня 2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою про страхову подію та заявою про виплату страхового відшкодування: моральної шкоди у розмірі 12 мінімальних заробітних плат; витрат на поховання в розмірі 12 475 грн 00 коп., а також витрат на встановлення пам`ятника в розмірі 34 500 грн 00 коп. В досудовому порядку відповідач визнав подію страховою та перерахував на рахунок позивача страхове відшкодування, а саме: 40 200 грн 00 коп. моральної шкоди; 6 237 грн 50 коп. витрат на поховання, а в частині витрат на встановлення пам`ятника відмовив та рекомендував звернутися до органів самоврядування для отримання довідки про встановлення надгробного пам`ятника. При цьому, у страховика відсутнє право на власний розсуд зменшувати, а тим паче відмовляти у виплаті страхового відшкодування, яке встановлено законом. Просив суд стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування в розмірі 80 937 грн 50 коп., з яких 40 200 грн 00 коп. моральної шкоди, 6 237 грн 50 коп. невідшкодованих витрат на поховання та 34 500 грн 00 коп. витрат на встановлення надгробного пам`ятника.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07 листопада 2025 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 63 687 гривень 50 копійок. Стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» в дохід держави судовий збір у розмірі 968 гривень 96 копійок.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком страховика у разі настання страхового випадку відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, та обґрунтовано тими обставинами, які вказують на те, що відповідач визнав подію страховою та перерахував на рахунок позивача страхове відшкодування в розмірі 46 437 грн 50 коп., тобто частково, з міркувань наявності в діях ОСОБА_3 грубої необережності, яка виразилась у нехтуванні нею Правил дорожнього руху, однак, на думку суду, такі факти не є підставою на зменшення виплати страховиком гарантованого розміру моральної шкоди, яка встановлена спеціальним (профільним) законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і не перевищує ліміту відповідальності страховика (320 000 грн 00 коп.), у зв`язку з чим стягнуто на користь позивача недоплачену суму страхового відшкодування.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що 08 вересня 2025 року АТ «СК «Країна» прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання на користь позивача у загальному у розмірі 46 437 грн 50 коп., та складено страховий акт № 99-09/71691/Ж/3.2.29. додає, що 10 жовтня 2025 року АТ «СК «Країна» прийнято рішення про здійснення доплати страхового відшкодування за витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника на користь позивача у розмірі 17 250 грн 00 коп., та складено страховий акт № 99-09/71691/Ж/Д/1/3.2.29. Факт оплати на користь позивача страхового відшкодування за витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 17 250 грн 00 коп. підтверджується також платіжною інструкцією №49564 від 10 жовтня 2025 року. Зазначає, що згідно постанови про закриття кримінального провадження від 26 червня 2024 року встановлено, що пішохід ОСОБА_3 загинула із власної недбалості та необережності, в результаті грубого порушення вимог Правил дорожнього руху, а тому розмір страхового відшкодування було зменшено, на підставі п. 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зауважує, що в даному випадку за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями відповідальними є декілька осіб: ОСОБА_2 як особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та ОСОБА_3 , чия груба необережність сприяла виникненню шкоди. Покликається на п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, тобто загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого ОСОБА_3 , має бути розраховано шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два, а відтак сума страхового відшкодування на користь позивача повинна становити 46 437,50 грн.. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 - адвокат Синюк Станіслав Леонідович вважає її доводи такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам законодавства, а тому просить відмовити у її задоволенні, залишивши рішення суду першої інстанції без зміни.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що  01 серпня 2023 року приблизно о 08 год 30 хв водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «DAF FX 460 FT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «SCHMITS SKO 24L», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по проїзній частині провулку Фабричний в м. Рівне у напрямку вулиці Генерала Безручка, на пішохідному переході допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 померла.
Згідно довідки про причину смерті (до форми № 106/о) № 459 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , причиною смерті зазначена масивна травма тіла з чисельними переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів..
26 червня 2024 року старшим слідчим ВРЗСТ СУ ГУНП в Рівненській області Тумаком І.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження, якою кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023180000000300 від 01 серпня 2023 року, за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В постанові також зазначено, що незадовго до смерті ОСОБА_3 вживала алкогольні напої, кількість етилового спирту в крові, за своєю функціональною оцінкою, може відповідати легкому алкогольному сп`янінню. Також в постанові зазначено, що у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і шкідливими наслідками, що настали, перебуває грубе порушення пішоходом ОСОБА_3 Правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «DAF FX 460 FT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була забезпечена полісом № ЕР/214558666 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у АТ «СК «Країна».

16 липня 2025 року ОСОБА_1 подав до АТ «СК «КРАЇНА» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування.

Як вбачається із страхового акта № 99-09/71691/Ж/3.2.29 від 08 вересня 2025 року АТ «СК «Країна» розмір страхового відшкодування становить 46 437 грн 50 коп..

09 вересня 2025 року АТ «СК «Країна» повідомило позивача про прийняте рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 46 437 грн 50 коп..

Страховим актом № 99-09/71691/Ж/Д/1/3.2.29 від 08 жовтня 2025 року АТ «СК «Країна» встановлено розмір страхового відшкодування на пам`ятник в розмірі 17 250 грн 00 коп.

08 жовтня 2025 року АТ «СК «Країна» здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 в розмірі 17 250 грн 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 49564 від 08 жовтня 2025 року.

Договорами-замовлення СК № 002518 та № 002519 від 03 серпня 2023 року, товарним чеком та фіскальним чеком підтверджуються втирати позивача на організацію поховання матері ОСОБА_3 в розмірі 12 475 грн 00 коп., а бланком індивідуального замовлення та виготовлення надмогильного пам`ятника, фіскальними чеками від 01 жовтня 2024 року, від 20 листопада 2024 року та актом прийому-передачі виконаних робіт підтверджується оплата надмогильного пам`ятника в розмірі 34 500 грн 00 коп.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Згідно статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Аналіз положень ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).
Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.
Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Таким чином, закон містить указівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Тобто відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

Відповідно до ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується.
Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.

Згідно роз`яснень, даних в п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).
Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).
Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
У пункті 1.3 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.
Згідно із статтею 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, а відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.
Пунктом 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Пунктом 27.3 статті 27 Закону визначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Пунктом 27.4. Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Розмір усіх здійснених страхових відшкодувань за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду, визначену у страховому полісі (пункт 27 Закону).
Ці норми Закону встановлюють не порядок розрахунку розміру страхового відшкодування, а мінімальний гарантований розмір страхового відшкодування, меншим за який страхове відшкодування бути не може.

Як встановлено судом, 01 серпня 2023 року водій ОСОБА_2 , керуючи вантажним сідловим тягачем «DAF FX 460 FT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «SCHMITS SKO 24L», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на пішохідному переході допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , яка внаслідок отриманих травм померла.
26 червня 2024 року старшим слідчим ВРЗСТ СУ ГУНП в Рівненській області Тумаком І.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження, якою кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023180000000300 від 01 серпня 2023 року, за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. В постанові зазначено, що у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і шкідливими наслідками, що настали, перебуває грубе порушення пішоходом ОСОБА_3 Правил дорожнього руху.

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «DAF FX 460 FT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у АТ «СК «Країна».

16 липня 2025 року позивач ОСОБА_1 , який є сином ОСОБА_3 , звернувся до відповідача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та із заявою про виплату страхового відшкодування.
Відповідач визнав подію страховою та перерахував на рахунок позивача страхове відшкодування в розмірі 46 437 грн 50 коп., з яких 40 200 грн 00 коп. моральна шкода, 6 237 грн 50 коп. витрати на поховання, та під час перебування справи на розгляді у суді здійснив виплату страхового відшкодування на виготовлення пам`ятника в розмірі 17 250 грн 00 коп..
У відшкодуванні іншої половини моральної шкоди, витрат на поховання та витрат на виготовлення пам`ятника відповідачем відмовлено з огляду на грубу необережність ОСОБА_3 ..
Апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду про те, що наявність в діях ОСОБА_3 грубої необережності, яка виразилась у нехтуванні нею Правил дорожнього руху, не є підставою для зменшення виплати страховиком гарантованого розміру моральної шкоди, яка встановлена спеціальним (профільним) законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і не перевищує ліміту відповідальності страховика, котрий становить 320 000 грн 00 коп., а відтак у відповідача як страховика існує обов`язок з виплати страхового відшкодування в повному обсязі, що, в свою чергу, є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 63 687 грн 50 коп..

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, частково задовольнивши позовні вимоги, та постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 листопада 2025 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2026 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.