Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2026 року Справа№200/9909/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ВЧ НОМЕР_3 (юридична адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ВЧ НОМЕР_3 . Позивач просить суд: 1) визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України Військової частини НОМЕР_3 , що полягає в ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 одноразової додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання бойових (спеціальних) завдань, за періоди з 13.04.2024 року - 14.04.2024 року; 15.04.2024 року - 16.05.2024 року; 17.05.2024 року - 19.05.2024 року; 20.05.2024 року - 22.05.2024 року; 23.05.2024 року - 24.05.2024 року; 25.05.2024 року - 27.05.2024 року; 28.05.2024 року - 31.05.2024 року; 01.06.2024 року - 04.06.2024 року; 05.06.2024 року - 07.06.2024 року; 08.06.2024 року - 11.06.2024 року; 12.06.2024 року - 14.06.2024 року; 15.06.2024 року - 22.06.2024 року; 23.06.2024 року - 24.06.2024 року; 25.06.2024 року - 28.06.2024 року; 29.06.2024 року - 30.06.2024 року; 01.07.2024 року - 26.07.2024 року; 27.07.2024 року - 28.07.2024 року; 29.07.2024 року - 06.08:2024 року; 07.08.2024 року - 09.08.2024 року; 10.08.2024 року - 18.08.2024 року; 19.08.2024 року - 21.08.2024 року; 22.08.2024 року - 30.08.2024 року; 31.08.2024 року - 02.09.2024 року; 03.09.2024 року - 11.09.2024 року; 12.09.2024 року - 14.09.2024 року; 15.09.2024 року - 26.09.2024 року; 27.09.2024 року - 29.09.2024 року; 30.09.2024 року - 01.10.2024 року; 02.10.2024 року - 09.10.2024 року; 10.10.2024 року - 14.10.2024 року; 15.10.2024 року - 17.10.2024 року; 18.10.2024 року - 21.10.2024 року; 22.10.2024 року - 23.10.2024 року; 24.10.2024 року - 11.11.2024 року; 12.11.2024 року - 03.12.2024 року; 04.12.2024 року - 26.12.2024 року; 27.12.2024 року - 30.12.2024 року; 31.12.2024 року - 31.01.2025 року; 2) зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України Військової частини НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразової додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання бойових (спеціальних) завдань, за періоди з 13.04.2024 року - 14.04.2024 року; 15.04.2024 року - 16.05.2024 року; 17.05.2024 року - 19.05.2024 року; 20.05.2024 року - 22.05.2024 року; 23.05.2024 року - 24.05.2024 року; 25.05.2024 року - 27.05.2024 року; 28.05.2024 року - 31.05.2024 року; 01.06.2024 року - 04.06.2024 року; 05.06.2024 року - 07.06.2024 року; 08.06.2024 року - 11.06.2024 року; 12.06.2024 року - 14.06.2024 року; 15.06.2024 року - 22.06.2024 року; 23.06.2024 року - 24.06.2024 року; 25.06.2024 року - 28.06.2024 року; 29.06.2024 року - 30.06.2024 року; 01.07.2024 року - 26.07.2024 року; 27.07.2024 року - 28.07.2024 року; 29.07.2024 року - 06.08:2024 року; 07.08.2024 року - 09.08.2024 року; 10.08.2024 року - 18.08.2024 року; 19.08.2024 року - 21.08.2024 року; 22.08.2024 року - 30.08.2024 року; 31.08.2024 року - 02.09.2024 року; 03.09.2024 року - 11.09.2024 року; 12.09.2024 року - 14.09.2024 року; 15.09.2024 року - 26.09.2024 року; 27.09.2024 року - 29.09.2024 року; 30.09.2024 року - 01.10.2024 року; 02.10.2024 року - 09.10.2024 року; 10.10.2024 року - 14.10.2024 року; 15.10.2024 року - 17.10.2024 року; 18.10.2024 року - 21.10.2024 року; 22.10.2024 року - 23.10.2024 року; 24.10.2024 року - 11.11.2024 року; 12.11.2024 року - 03.12.2024 року; 04.12.2024 року - 26.12.2024 року; 27.12.2024 року - 30.12.2024 року; 31.12.2024 року - 31.01.2025 року;
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає, що починаючи з 13.04.2024 року по 01.02.2025 року він має право на отримання одноразової винагороди на період дії воєнного стану в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання бойових (спеціальних) завдань. Проте, за час проходження позивачем військової служби у вищевказаний період відповідачем не нараховувалась та не виплачувалась одноразова додаткова винагорода.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року відкрито провадження по справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому зазначив, що важливо розмежовувати підстави для нарахування та виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень та одноразової винагороди в розмірі 70000 гривень.
Підставами для нарахування та виплати вказаної одноразової винагороди у розмірі 70000 гривень є виконання військовослужбовцем 30 днів (сумарно обчислених) бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним): першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно; на тимчасово окупованій російською федерацією території України; на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресова в районах ведення воєнних (бойових) дій; на території держави-агресора.
Несення Секлій В.В. служби на КРП, охорона локації 1 прикзас, перебуванні складі резерву не виконуючи при цьому відповідних бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником, не є підставою для нарахування та виплати одноразової винагороди за кожні 30 днів (сумарно обчислених).
Більше того, у позовних вимогах зазначений період, коли позивач взагалі перебував у відпустці.
З огляду на викладене у відзиві, представник відповідача просив суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.
За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянин України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_5 , учасник бойових дій, що підтверджується відповідним посвідчення серії НОМЕР_6 .
ОСОБА_1 проходить військову службу у НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України військова частина НОМЕР_3 .
За час безпосередньої участі у бойових діях позивачу нараховувалася та виплачувалася додаткова винагорода в розмірі 100000 гривень, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Позивач вважаючи, що в період з 13.04.2024 року по 01.02.2025 року має право на отримання одноразової винагороди на період дії воєнного стану в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання бойових (спеціальних) завдань, 06 листопада 2025 року через представника позивача адвокат Косточка Сергій Олегович звернувся до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ВЧ НОМЕР_3 із адвокатським запитом, в якому, крім іншого, просив у разі нездійснення виплати одноразової винагороди, повідомити про можливість її нарахування і виплати ОСОБА_1 в розмірі 70000 грн за кожні 30 днів сумарно обчислених за виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій за період з 13.04.2024 року по 01.02.205 року.
Листом від 08.12.2025 року № 02.10/21847-25-Вих, відповідач надав відповідь на адвокатський запит, в якому зазначив, що для нарахування і виплати одноразової винагороди в розмірі 70000 гривень за кожні 30 сумарно обчислених днів в межах періоду з 13.04.2024 року по 31.01.2025 року немає підстав, оскільки за станом на день звернення за правовою допомогою 06.11.2025 року ОСОБА_2 був обізнаний про періоди виконання ним же бойових завдань з 13.04.2024 року по 30 сумарно обчислених днів для виплати одноразової винагороди.
Також було повідомлено про те, що одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за виконання бойових завдань в межах періоду з 13.04.2024 року по 31.01.2025 року не виплачувалась
З витягів з журналу бойових дій другого відділу прикордонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України вбачається, що ОСОБА_1 виконував відповідні завдання в періоди:
з 13.04.2024 року по 14.04.2024 року в н.п. Караїчне;
з 15.04.2024 року по 16.05.2024 року – служба на ВОП «Фіолетовий» ПВ «Синій» р.н. н.п. Зибине;
з 17.05.2024 року по 19.05.2024 року, з 23.05.2024 року по 24.05.2024 року, з 05.06.2024 року по 07.06.2024 року охорона локації НОМЕР_2 прикзас н.п. Варварівка;
з 20.05.2024 року по 22.05.2024 року – інженерні роботи р-н н.п. Миколаївка;
з 25.05.2024 року по 27.05.2024 року, з 01.06.2024 року по 04.06.2024 року, з 08.06.2024 року по 11.06.2024 року, з 15.06.2024 року по 22.06.2024 року, з 25.06.2024 року по 28.06.2024 року – служба КРП н.п. Варварівка;
з 28.05.2024 року по 31.05.2024 року, з 12.06.2024 року по 14.06.2024 року, з 23.06.2024 року по 24.06.2025 року, з 29.06.2024 року по 30.06.2024 року, з 02.10.2024 року по 09.10.2024 року, з 22.10.2024 року по 23.10.2024 року, з 12.11.2024 року по 03.12.2024 року, з 27.12.2024 року по 30.12.2024 року – резерв н.п. Варварівка;
з 01.07.2024 року по 26.07.2024 року, з 29.07.2024 року по 06.08.2024 року, з 10.08.2024 року по 18.08.2024 року, з 22.08.2024 року по 30.08.2024 року, з 03.09.2024 року по 11.09.2024 року, з 15.09.2024 року по 26.09.2024 року, з 30.09.2024 року по 01.10.2024 року, з 10.10.2024 року по 14.10.2024 року, з 18.10.2024 року по 21.10.2024 року, з 31.12.2024 року по 31.01.2025 року – служба на ПВ БАБАК-3, р-н н.п. Миколаївка;
з 27.07.2024 року по 28.07.2024 року, з 07.08.2024 року по 09.08.2024 року, з 19.08.2024 року по 21.08.2024 року, з 31.08.2024 року по 02.09.2024 року, з 12.09.2024 року по 14.09.2024 року, 27.09.2024 року по 29.09.2024 року, з 15.10.2024 року по 17.10.2024 року – служба на СП ДУБ р-н н.п. Піщане;
з 04.12.2024 року по 26.12.2024 року – служба ПВ «ВИДРА» р-н н.п. Миколаївка;
з 24.10.2024 року по 11.11.2024 року позивач перебував у відпустці, що позивачем також не заперечується.
З витягу з журналів бойових дій 3 ВПС (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 прикордонного загону та витягів з бойових наказів вбачається, що ОСОБА_1 протягом зазначеного періоду в основному ніс службу на КРП в АДРЕСА_3 , ПВ «Видра» р-н н.п. Миколаївка, перебував у складі резерву та здійснював охорону локації підрозділу в н.п. Варварівка.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
За приписами частини другої статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування ЗСУ, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
У подальшому дію воєнного стану продовжено та він діє на цей час.
Відповідно до п. 1-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168), у редакції Постанови КМУ № 419 від 12.04.2024 року, установлено, що на період воєнного стану: військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. У разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території противника військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань.
Постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2024 року № 1311 у Постанові Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168: в абзаці другому пункту 1-1 після слів в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора доповнено словами, на території держави-агресора, а слова на території противника замінено словами на території держави-агресора.
Згідно з п. 1-2 Постанови № 168 передбачено, що виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 2-1 Постанови № 168 установлено, що міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають: особливості виплати додаткової винагороди та винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) особам, зазначеним у пункті 1-1 цієї постанови, та додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1-2 цієї постанови, у тому числі в частині встановлення переліку бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, для здійснення такої виплати, з урахуванням завдань, покладених на Збройні Сили, Службу безпеки, Службу зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міністерства оборони, Національну гвардію, Державну прикордонну службу, Управління державної охорони, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, Державну спеціальну службу транспорту.
Відповідно до пп. 4 п. 2 Особливостей виплати додаткової винагороди, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) та порядок і умови виплати одноразової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 1 вересня 2023 року № 726, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 4 вересня 2023 року за № 1543/40599 (далі - Особливості виплати додаткової винагороди № 726) передбачено, що на період воєнного стану виплачуються: одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень військовослужбовцям у разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території держави-агресора за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань.
У пункті 8 Особливостей виплати додаткової винагороди № 726 зазначено, що документами, що підтверджують безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або заходах та здійснення бойових (спеціальних) завдань у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, є:
- бойовий наказ (бойове розпорядження);
- журнал бойових дій (службово-бойових дій, вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал, журнал ведення оперативної обстановки) або бойове донесення, або постова відомість під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад, чи копії або витяги з них;
- рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, у тому числі визначених підпунктом 4 пункту 2 цих Особливостей, із зазначенням військового звання, прізвища, власного імені та по батькові (за наявності), району участі військовослужбовця в бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, періодів (кількості днів) участі в бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Пунктом 9 Особливостей виплати додаткової винагороди № 726 передбачено, що облік військовослужбовців, які виконують бойові (спеціальні) завдання, визначені підпунктом 4 пункту 2 цих Особливостей, здійснюється з урахуванням кількості сумарно обчислених днів виконання таких завдань. Результати такого обліку вносяться до відомості обліку днів виконання бойових (спеціальних) завдань для встановлення одноразової винагороди військовослужбовцям за формою, наведеною в додатку 1 до цих Особливостей.
Також згідно з п. 11 Особливостей виплати додаткової винагороди № 726 установлено, що виплата винагород, визначених пунктом 2 цих Особливостей, військовослужбовцям здійснюється на підставі наказів відповідно Голови Державної прикордонної служби України, начальників (командирів) регіональних управлінь, органів охорони державного кордону, загонів морської охорони, навчальних закладів, науково-дослідних установ, органів забезпечення, підрозділів спеціального призначення Держприкордонслужби за місцем проходження військової служби (навчання), а їх начальникам (командирам) - на підставі наказів начальників (командирів) вищого рівня.
Накази про виплату винагород, визначених пунктом 2 цих Особливостей, видаються щомісяця до 8 числа.
У разі надходження всіх необхідних документів, визначених пунктом 8 цих Особливостей, після 5 числа поточного місяця видання наказу про виплату додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється протягом 30 календарних днів з дня надходження документів.
Отже, згідно з п.1-1 Постанови № 168 передбачено, що військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території держави-агресора.
Особливості виплати вказаної додаткової одноразової винагороди, у тому числі в частині встановлення переліку бойових (спеціальних) завдань та відповідних заходів, у межах спірних правовідносин, урегульовано Особливостями виплати додаткової винагороди № 726.
Пунктом 8 указаних Особливостей визначені документи, що підтверджують безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або заходах та здійснення бойових (спеціальних) завдань у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, до яких належить, зокрема, рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу про участь «кожного» військовослужбовця в бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, у тому числі визначених підпунктом 4 пункту 2 цих Особливостей.
Саме з урахуванням відомостей з указаних рапортів видаються накази про виплату винагород, у тому числі спірної в цій справі одноразової винагороди в розмірі 70000 гривень.
Суд зазначає, що відсутні відповідні рапорти про участь позивача у виконанні бойових (спеціальних) завдань, визначених підпунктом 4 пункту 2 Особливостей виплати додаткової винагороди № 726.
Відповідно до пункту 11 Особливостей № 726, виплата винагород, визначених пунктом 2 цих особливостей, військовослужбовцям здійснюється на підставі наказів відповідно Голови Державної прикордонної служби України, начальників (командирів) регіональних управлінь органів охорони державного кордону, загонів морської охорони, навчальних закладів, науково-дослідних установ, органів забезпечення, підрозділів спеціального призначення Держприкордонслужби за місцем проходження військової служби (навчання), а їх начальникам (командирам) – на підставі наказів начальників (командирів) вищого рівня.
Накази про виплату винагород, визначених пунктом 2 цих Особливостей, видаються щомісяця до 8 числа.
У разі надходження всіх необхідних документів, визначених пунктом 8 цих Особливостей, після 4 числа поточного місяця видання наказу про виплату додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється протягом 30 календарних днів з дня надходження документів.
Пунктом 12 Особливостей № 726 визначено, що райони ведення воєнних (бойових) дій визначаються рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України
Водночас за вказані та інші спірні в цій справі періоди позивачу також нараховувалася додаткова винагорода з розрахунку 100000 грн на місяць та 30000 грн на місяць, суми яких не є спірними в цій справі. Проте суд ураховує цю обставину як таку, що свідчить про видання наказів про виплату позивачу додаткової винагороди, у тому числі одноразової винагороди, з урахуванням зазначених у відповідних рапортах відомостей.
Також суд зазначає, що наведені витяги з журналу бойових дій вказують на те, що позивач міг брати учать у перелічених бойових діях та заходах, але саме рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу підтверджує участь кожного військовослужбовця в бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, у тому числі визначених підпунктом 4 пункту 2 цих Особливостей.
Суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав вважати, що відповідач з певних причин не зафіксував участі позивача у виконанні бойових (спеціальних) завдань, визначених підпунктом 4 пункту 2 Особливостей виплати додаткової винагороди № 726, у документах, які є підставою для виплати додаткової винагороди у підвищеному розмірі.
Крім того, суд зазначає, що будь-яких доказів та документального підтвердження виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави - агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території противника не надано, з огляду на що суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно частин першої-третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ВЧ НОМЕР_3 (юридична адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя І.М. Тарасенко